NAZISTENE
En advarsel fra historien
I 13 måneder, mellom juli 1942 og august 1943 -
- kjørte togene gjennom Polen, langs dette sidesporet -
- og spydde ut tusenvis av menn, kvinner og barn i denne lysningen.
Her sto SS-kasernen.
Her sto avkledningsrommet.
Her gikk veien til gasskamrene, som nazistene kalte -
- "veien til himmelen".
Denne dødsfabrikken, som var en av seks nazistene bygget i Polen -
- ligger nær en liten by hvis navn stadig er beryktet.
Treblinka. Hvordan kunne det skje?
Hvordan kunne sånne steder bli til?
Veien til Treblinka
Warszawa-ghettoen.
I 1940 lukket nazistene polske jøder inne i ghettoer som denne.
Det var en nødløsning mens de avgjorde jødenes endelige skjebne.
Nazistene sjikanerte jødene. De så dem som underlegne -
- men allikevel farlige. De trodde på en jødisk verdens-sammensvergelse,
- som kunne knuse Tyskland, og at jødene førte bolsjevismen med se3g.
Derfor mente noen nazister at alle jøder burde tilintetgjøres.
Men så sent som i 1940 var det stadig ingen plan for -
- systematisk utryddelse av jødene.
Frem til nå hadde hovedvekten vært lagt på å fordrive dem.
Det mest bisarre forslag -
- kom fra Franz Rademacher i utenriksministeriet:
Å flytte jødene til en tropisk øy under tysk politistyre.
"Ifølge fredsavtalen skal Frankrike stille Madagaskar til rådighet -"
"- som løsning på jødespørsmålet."
Den planen ble ikke til noe, for da disse bildene ble tatt i 1941 -
- hadde A dolf Hitler tatt en beslut- ning som ville endre krigens gang -
- og endre nazistenes jødepolitikk
For å oppfylle sin ideologiske drøm ville Hitler invadere Sovjetunionen.
Tyskernes "operasjon Barbarossa" ble innledet den 22. juni 1941.
Nazistene var naturlig ideologiske motstandere av kommunismen, -
- så for dem var dette ikke en alminnelig krig, men et korstog.
Til forskjell fra kampene vestpå, visste de tyske soldatene -
- at krigen på østfronten skulle kjempes uten regler.
SS ingeniørbataljon Østfronten
Vi fikk ordrer til å sette husene i brann å ødelegge alt.
Vi kjørte med kampvogner og brukte flammekastere -
- for å sette husene i brann.
Hvis noen kom ut, så ble de beskutt.
Ordren fra toppen var å ødelegge alt -
- og å jevne det med jorden.
Det var ren og skjær brutalitet. Vi skjøt på alt som rørte seg.
Ingen samvittighetskvaler, kun hardhet.
Man kunne si, "han beveger seg og har noe i hånden" -
- og så gikk de løs med våpnene.
Det var en del hos oss som virkelig likte -
- å gå løs med våpen.
I Sovjet møtte tyskerne tusenvis av østeuropeiske jøder.
Nazistpropagandaen viste tydelig hva man skulle synes om dem.
Det er disse østeuropeiske jødene som har oversvømmet Europas byer.
Parasitter som tærer på vertslandene, truer gamle kulturer -
- og fører kriminalitet, korrupsjon og kaos med seg.
Hitler ville kolonisere områdene østpå med tyskere.
Særlige dødspatruljer, eller Einsatzgruppen -
- skulle rense uønskede elementer vekk.
Dødspatruljenes leder var en av Hitlers mest skånselsløse menn.
Reinhard Heydrich var 37 år og sjef for sikkerhetspolitiet.
Han sendte ut dette direktivet direkte etter invasjonen av Sovjetunionen:
"Disse skal henrettes: Komintenens medlemmer -"
"- tjenestemenn, ekstremister i partiet og i sentralkomitéen."
"Folkekomisjonærer, alle jøder, som tjener partiet og staten."
"Eventuelle utrensningsaksjoner, som innledes av antikommunister -"
"- eller antijøder i de okkuperte territorier skal ikke forhindres -"
"- men tvert imot i hemmelighet oppmuntres."
Heydrich var en følelsesløs morder -
- som berømte seg av å være en kulturell mann.
Heydrich var en dyktig musiker og arrangerte fester for vennene sine -
- på SS-slottet Wewelsburg.
Venn av familien Heydrich
Han var veldig elskverdig, elegant og høflig.
Han gjorde godt inntrykk på meg.
Han var en fornøyelig og underholdende person.
Heydrichs navn står i dag for utryddelse av jøder.
Han var en av naziregimets og 1900-tallets verste forbrytere.
Hvordan får du det til å stemme -
- med det positive bilde du også hadde av han?
Det er faktisk ganske logisk.
Hvis nogen er så plikttro som Heydrich -
- og gøjr allting grundig, hvilket han alltid ville gjøre, -
- så kan han ikke gjøre for det.
Jeg vil ikke unnskylde noe, for det er virkelig fryktelig.
Jeg forsøkte å stoppe han i å gjøre slemme ting en gang.
Han svarte bare med et smil: "Ta deg ikke av det her."
"Du forstår ikke de her tingene. Overlat det til oss."
Det var en håpløs og ekkel følelse.
Heydrich og Himmler skulle ordne dette store skritt fremover for Hitler.
Å myrde utvalgte kommunister og jøder mens hæren fortsatte østpå.
Hitler hadde alltid hevdet at jødene sto bak kommunismen.
Nå kunne man knuse begge deler.
Heydrich var sjef for fire Einsatzgruppen, eller dødspatruljer -
- som besto av 600-1000 mann.
Gruppene ble ledet av akademiske tyskere.
Einsatzgruppe A, ble ledet av juradoktoren Walther Stahlecker.
Einsatzgruppe B ble ledet av Arthur Nebe, sjef for kriminalpolitiet.
Einsatzgruppe C ble ledet av Otto Rasch, som hadde to doktorgrader.
En i jura og en i statsvitenskap, så han ble kalt dr. Doktor Rasch.
Einsatzgruppe D ble ledet av Otto Ohlendorf, en dyktig økonom -
- og den mest intellektuelle av Einsatzgruppe-lederne.
Den mest blodtørstige var Stahleckers Einsatzgruppe A, -
- som opererte i de Baltiske land.
Einsatzgruppe A fulgte den tyske hær inn i Litauen.
Litauerne var et katolsk folk, men i 1939 invaderer Stalin landet -
- og undertrykte deres tradisjoner og deres tro.
Så da tyskerne nådde Kaunas, Litauens nest største by -
- ble de bydt velkommen som befriere.
I Litauen ble kommunistsymboler ødelagt, og ikke kun symboler.
Mange litauske nasjonalister forbandt også kommunismen -
- med jødedommen.
I Kaunas samlet lokalbefolkningen jødiske menn sammen, -
- særlig dem som ble mistenkt for kommunistsympatier.
Her krevde de deres hevn på en måte -
- som Heydrich ba dødspatruljene om å oppmuntre.
En tysk hærfotograf ble vitne.
Tysk rekognoseringsenhet 1941
Jeg så en gruppe på 25-30 personer.
De ble omringet av folk, også sivile.
Naturligvis tok jeg fotografier, for det var også en del av min oppgave.
Den her mannen trakk en ut av folkemengden -
- og brukte kubeinet sitt, hvilket man kan se på bildene.
Han slo han ned. Han fikk et slag til da han lå på asfalten.
Vitne til Kaunas-massakren
En mann ble mishandlet. Han tilhørte en gruppe jøder.
Jeg hørte litausk banning på russisk.
Så forsto jeg at det var noe alvorlig.
Noen ble og så på.
"Slå jødene, slå jødene", ropte de.
Da alle jødene var slått ihjel -
- klatret en av morderne opp på likene med trekkspill.
Det som var virkelig sjokkerende var jyplingen som spilte trekkspill -
- og at folk klappet med.
Jeg spurte en tysktalende kvinne hva de spilte.
"Det er nasjonalsangen", sa hun.
Men det var nazistene som hovedsakelig samlet -
- dem sammen, som Heydrich hadde sagt skulle henrettes.
I Baltika så Einsatzgruppe A direktivet som laveste nivå -
- og snart grep man ikke kun jødiske ledere, men alle unge jøder.
De ble ført ut av byene og skutt.
Knapt to måneder etter den tyske invasjonen besøkte Himmler Minsk.
Det var et av mange moralstyrkende besøk hos Einsatzgruppen, -
- politiet og andre SS-enheter i Østeuropa.
En viktig del av Himmlers reise ble ikke filmet -
- men nevnes i Himmlers kalender, som ble gjenfunnet for nylig.
I opptegningene for den 15. august 1941, da han var i Minsk, står det:
"Formiddag - Deltok ved henrettelse av jøder og partisaner nær Minsk."
Blant dem som var ved henrettelsen var løytnant Frentz, -
- som var tysk kameramann.
Jeg fulgte med til henrettelsesplassen.
Kameramann - Hitlers hovedkvarter 1941
Etterpå kom sjefen for hjelpepolitiet bort til meg -
- og jeg var i flyvåpenet.
"Jeg klarer ikke mer", sa han.
"Kan du ikke hjelpe meg vekk herfra?"
Jeg sa, "Jeg har ingen innflytelse over politiet, jeg er jo i flyvåpenet".
"Hva skulle jeg kunne gjøre?"
"Jeg klarer ikke mer", sa han. "Det er fryktelig!"
Himmler overværte en Einsatzgruppe-henrettelse, -
- som ble filmet i Liepãjas sandklitter i Letland 1941.
Om kvelden sa Himmler til dem, -
- som hadde overvært
"I undrer dere kanskje over hvorfor vi skal gjøre den slags."
"Men hvis vi ikke gjør det mot dem, så vil de gjøre det mot oss."
Himmler beordret en opptrapping av "utrenskningen" i Østeuropa
Ettersom nazistene mente at alle jøder støttet bolsjevismen, -
- mente de nå at alle jøder var en militær trussel.
Så kvinner og barn i de erobrede territorier skulle også drepes.
Men Himmler var urolig for sine mordere. Arthur Nebe -
- sjef for Einsatzgruppe B, sa at den psykologiske effekten -
- av å myrde på så tett hold påvirket noen av mennene hans.
Himmler eksperimenterte med en mer human dødsmetode.
Mer human for bødlene, ikke for ofrene.
Nazistene eksperimenterte med gass som henrettelsesmetode -
- og de filmet en del eksperimenter.
Både gasseksperimentene og henrettelsene i Østeuropa fortsatte.
Dødspatruljene redegjorde nøye for myrderiene.
I sommeren 1941 viser deres register at antallet mord steg kraftig, -
- hvilket faller sammen med antallet av politienheter som ble sendt østpå.
Dødspatruljene i Kaunas i Litauen drepte 4400 jøder i juli 1941.
I august drepte de over 38000, deriblant kvinner og barn.
Stahlecker, sjef for Einsatzgruppe A -
- skrøt med at "nye muligheter gjør at jødespørsmålet kan løses helt".
I den litauske byen Butrimonys, -
- merket man opptrappingen av myrderiet den 9. september 1941.
Innen tyskerne kom var Butrimonys jøder tolerert av litauene, -
- men mange missunte dem også deres formodede rikdom.
Men nå, da man fikk sjansen for å stjele og plyndre -
- fulgte en del gjerne tyskernes ordrer om å føre jødene vekk -
- fra byen langs den her veien.
Medlem av jødisk familie Butrimonys
Jeg trodde at de ville drepe alle -
- og hvis noen overlevde, ville de være forbannet.
Men jeg hadde stadig et lite håp.
Selvfølgelig var vi redde -
- men jeg hadde stadig litt håp om å kunne flykte.
En kvinne sa til meg: "Du vil slippe vekk."
Jeg spurte om hun ikke ville flykte sammen med meg.
Hun svarte: "Hva skal det så skje med barnet mitt?"
Vi gikk i den retningen langs den her veien.
Vi så en dyp grøft. Gresset er vokset over den nå.
Men et sted var det et åpent område, -
- som var dekket av sand.
Da jeg så det slo det meg at jeg kunne flykte.
Riva Losanskaya og hennes mor slapp vekk, men resten av jødene -
- ble ført av veien, mot stedet hvor de trærne vokser nå.
På typisk vis for dødspatruljene -
- ble jødene beordret til å kle av seg her.
Byboerne kom for å se på. Enten av nysgjerrighet eller grådighet.
Noen jøder kastet frakkene sine og jakkene bort til byboerne og sa:
"Her, ta den her. De slår oss ihjel allikevel."
Vitne til Butrimonys-massakren
En tilskuer fikk fatt i en frakke fra en jøde. Han sa:
"Hvis jødene hadde overlevet hadde jeg ikke fått den her." Han var glad.
"Jeg vil bruke den når jeg går og ut og danser i kveld", sa han.
Vitne til Butrimonys-massakren
Menn ble skutt ved kanten av graven -
- men kvinner og barn nede i graven.
Barna ropte, "mor, far!"
Jeg tror at en ropte på datteren sin -
- og så kom det en veldig fet type med en pistol -
- og han skjøt dem bare.
Henrettelsene her gjennomførtes av litauske kollaboratører.
Lidelsen er opptegnet i dødspatruljenes dødsbok.
"Den 9. september, 1941. "
"67 jødiske menn. 370 jødiske kvinner."
"303 jødiske barn. Totalt 740 jøder drept."
Samme dag i nabobyen Alytus blir det ifølge dødsboken -
- drept 1279 jøder.
Neste dag i Merkiné: 854.
Og i Varéna: 831.
I Baltika kom over 80% av døds- patruljene fra lokalbefolkningen, -
- som fulgte ordrer fra de tyske Einsatzgruppen.
Det var menn som Petras Zelionka.
Dere soldater som sto for skytingen, var dere frivillige?
Det litauske hjelpepoliti 1941
Det kan man kanskje kalle dem. Men de fikk absolutt mer vodka.
Mer og mer vodka.
De drakk den, og så ble alle mer modige.
Vi skjød dem, glemte dem og så var det det.
Overveide du aldri å nekte å skyte?
I dag er det her veldig vanskelig å forklare.
Å skyte eller ikke skyte...
Jeg vet det ikke.
De andre gjorde det på grunn av deres sinne.
De mente at jødene var egoistiske.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
La oss si at det står en jødisk kvinne eller et jødisk barn foran deg.
Et barn har aldri vært kommunist, og allikevel skyter du barnet.
Hva hadde barnet gjort?
Det er en tragedie. En stor tragedie.
Hvordan kan jeg si det?
Hvordan kan jeg forklare det?
Det er noe merkelig noe.
Man trykker bare på avtrekkeren, han faller sammen og det er alt.
Etter krigen sendte Sovjet Petras i en Gulagleir i Sibiria.
Hans tidligere kamerater som han vitnet imot, ble henrettet.
Min kollega, en engelskmann, ba meg stille det her spørsmålet:
Folk som ser den her filmen vil ikke kunne forstå -
- hvordan noen som drepte andre på den måten ikke føler skyld.
De kan anklage meg hvis de vil.
Jeg fikk en 20 års straff for det -
- og jeg sonet i 20 år.
Det var en juridisk straff, men hva sier din samvittighet?
Jeg vet det ikke. Jeg vil ikke svare på den slags spørsmål.
Du kan spørre hvis du vil, men jeg vil ikke forklare noe mer.
Høsten 1941, mens Zelionka og kameratene hans fortsatte myrderiene, -
- styrte Hitler krigen i Østeuropa fra Ulveskansen, -
- hans hovedkvarter i en skog nær Rastenburg i Østprøyssen.
Hitler snakket om tilintetgjørelse.
I september 1941 sa han at Leningrad "skulle utviskes".
I denne stemningen av blodtørst og ødeleggelse snakket han også privat
- om sitt evige hat til jødene.
"Den kriminelle raee har 2 millioner døde på sin samvittighet -"
"- fra første verdenskrig, og nå ytterligere hundretusenvis."
Hitler snakket med staben sin om hevn over jødene.
Riksleder
En av Hitlers sekretærer fortalte at Hitler hadde sagt:
"Hvis jødene virkelig får startet en krig mellom Amerika og Tyskland -"
"-vil jeg ikke vise barmhjertighet."
"På alle sider mister mange verdifulle mennesker livet."
"I England, Tyskland og Frankrike. Men jødene ofrer aldri noe."
"De trekker i trådene i bakgrunnen. Jeg vil ikke vise barmhjertighet."
Men Hitler var allerede skånelsesløs mot jødene i Østeuropa.
Nå ble han like så skånselsløs mot jødene i resten av naziriket.
I september 1941 viste to nye forholdsregler at tyske jøder -
- ble truet enn mer.
Hitler godkjente en ordre om at jøder skulle gå med den gule stjerne.
Og i en hemmelig ordre fra Himmler sto det at Hitler hadde godkjent-
- at fra og med høsten skulle alle jøder fra Tyskland, Østerike -
- og det okkuperte Tjekkoslovakia, transporteres østpå.
550 km vest for Hitlers hovedkvarter slappet berlinerne av på stranden.
Inntil nå hadde de kun fått gode nyheter fra krigen i Østeuropa.
Men den høsten var det et nytt tegn på at livet holdt på å forandre seg.
I det minste for noen. Nå var jødene merket.
Det er ingenting å si. Det er dårlig.
Man er merket. Man bærer et merke.
Ingen hadde trodd at jeg var jøde.
Men vi var tvunget til å bære det.
Hatet vokste. Vi kunne merke det.
Tyskerne sa alltid, "jødene er ikke tyskere", og jeg sa -
- "Jeg er tysker med jødisk tro".
For dem er jeg ikke tysk, men jeg er tysk.
Høsten ble til vinter, og krigen kjørte fast i Østeuropas mudder.
Nazistene visste at det ikke ville bli en lett seier over Sovjetunionen.
Og man hadde en ny fiende.
Etter Japans angrep på Pearl Harbour i desember, -
- erklærte Tyskland krig mot USA.
Hitler holdt flere møter i desember for å diskutere konsekvensene.
Man diskuterte også jødenes skjebne.
Nye beviser fra Himmlers kalender -
- viser at Hitler møtte Himmler den 18. desember 1941 -
- og emnet som ble diskutert var "Die Judenfrage"- Jødespørsmålet.
Håndskriften er Himmlers egen.
Himmler skriver kryptisk, "skal utryddes som partisaner.
Vi vet ikke eksakt hva det betyr.
Sikkert for å rettferdiggjøre mord på jøder i Østeuropa -
- for den tyske hær.
Men opptegningene forbinder klart Hitler med myrderiene.
I januar 1942 ble det holdt en konferanse på Wannsee -
- i utkanten av Berlin.
Nå hadde Hitler besluttet at alle jøder i det naziokkuperte Europa -
- skulle deporteres til deres død.
På dette møtet ville man få detaljene på plass.
Lederen av mødtt var Heydrich, som var bedt om å lage en plan -
- for den endelige løsning på jødeproblemet.
Ved protokollen satt Heydrichs ekspert i jødespørsmål.
A dolf Eichmann.
Opptegningene er eufemistiske -
- og man snakker stadig om å "evakuere" jødene.
Men vi vet at det var et kodeord for utryddelse, for Hans Frank, -
- som styrte en del av Polen, fortalte noen tjenestemenn -
- hva Wannsee konferansen virkelig handlet om.
"Tror dere virkelig at jødene sendes til byer i Østeuropa?"
"Folk sa: 'Hvorfor skal vi gjøre oss sånn et besvær? Likvider dem selv. '"
Nå var det deportasjoner over hele Tyskland.
Tvangsavhusningen av disse jødene ble filmet av en amatørfotograf.
Dette var siste akt i en lang rekke forfølgelser av Tysklands jøder.
Først ble de nektet medborgerskap, rett til utdannelse -
- siden ble deres eiendom konfiskert.
Nå hørte jødene at de skulle sendes østpå til arbeidsleirer.
Flere jøder ble deportert fra Berlin enn noen annen tysk by.
55000.
Mange fra godsstasjonen her ved Putlitzstrasse.
Vi ble kjørt dertil på lastebiler, og så ble lastebilene tømt.
Folk ble ført rett inn i vognen.
Og når de gikk inn i vognen fikk de fire brødskiver -
- fra det jødiske samfunn.
Det var en atmosfære av frykt. Stor frykt.
Det var spedbarn og små barn.
De gråt, og mødrene sa, "Oppfør der ordentlig, gråt ikke".
Vi kunne ikke tenke.
Det var tyskere som hjalp jødene, og en del gjemte dem til og med.
De fleste handlet som Erwin Massuthe, som så deportasjonene -
- på den andre siden av gaten.
Vitne til jødiske deportasjoner
Vi kunne se det herfra. Deportasjonsbilene kjørte frem -
- og folk ble stuet inn i kvegvogner og kjørt vekk.
Alle antok at de ble kjørt vekk for å arbeide.
Man tenkte ikke direkte over det.
Alle visste det nok, men det var ingen som direkte tok seg av det.
Selvfølgelig var man redd og holdt så lav profil som mulig.
Men det var også folk, -
- som motarbeidet det, så det var jo mulig.
Ja, men så risikerte man livet, eller i beste fall jobben sin.
Ikke-jøder ble også sparket. Man risikerte livet.
Disse jødenes skjebne skulle være hemmelig.
Hvor stor hemmeligheten var forsto telefonisten Alfons Schulz -
- da en kollega overhørte en topphemmelig samtale i mai 1942.
Han overhørte en samtale mellom Bormann, Hitlers sekretær og Himmler.
Telefonist
SS-lederen Himmler sa til
"Helt etter planen er 20000 jøder blitt -"
"- likvidert... jeg mener evakuert."
Bormann begynte å rope.
"Du vet jo at du ikke må snakke om den slags over telefonen!"
"Fremover skal sånn informasjon kun sendes til meg via SS-kurer, -"
"- så jeg kan gi den til Føreren!"
"Jeg skal snakke med Føreren om dette. Det her er utrolig sjusket!"
Hitler ville utrydde jødene, og det skulle holdes hemmelig.
Men det kunne ikke holdes hemmelig for alle.
Günter Ruschin var på vei østpå -
- og han fikk kjennskap til sin planlagte skjebne fra uventet sted.
I Frankfurt stanset toget ved stasjonen.
Vi ropte: "Vær snill å gi oss litt vann! Vi er tørste."
Så hørte vi en rope tilbake:
"Forbandede jøder, har de ikke drept dere ennå?"
Arbeiderne på stasjonen i Frankfurt visste det.
Hvis de visste det, og de ropte jo, "Har de ikke drept der ennå?" -
- så må befolkningen ha visst det eller kunnet forestille seg -
- hva som skulle skje og hva de ville gjøre med oss.
Propagandørene ville ikke ha at man tenkte over jødenes skjebne.
Vinteren 1942, mens de jødiske deportasjoner fortsatte, -
- var dette det bilde av Tyskland, som Goebbels ville fremstille.
Det er umulig å vite hvor mange alminnelige tyskere som visste -
- hva som skjedde med jødene.
Men i samme måned som denne propagandafilmen ble vist -
- kom en etterretningsrapport om uroligheter i Sydtyskland.
"En av de største grunner til uro blant dem som tilhører kirken -"
"- er nyheter fra Russland hvor utryddelse av jøder nevnes."
"Det fører ofte til engstelse og uro i den del av befolkningen."
"Blant landsbybefolkningen er man slett ikke sikker på -"
"- at vi vil vinne krigen, og hvis jødene vender tilbake, -
"- vil de kreve en fryktelig hevn."
Da denne hemmelige rapporten ble skrevet, i slutten av 1942 -
- hadde suksessfulle eksperimenter med gass ført til at man skapte -
- særlige utryddelses-sentre i Auschwitz/Birkenau, Belzec -
- Chelmno, Sobibór, Majdanek og Treblinka.
Det var ikke kun tyske jøder, som ble sendt til de nye leirene.
Nå hadde man en effektiv metode, og jødene skulle likvideres -
- i hele det okkuperte Europa.
Fra Holland til Grekenland, og fra Frankrike til Polen.
Andre grupper som nazistene så som en trussel skulle også lide.
Først og fremst sigøynerne.
Togene gikk fra hele Europa til Polen og utryddelses-sentrene.
Den her filmen viser bulgarske jøder som transporteres til Treblinka.
På dette avsides stedet ble sirka 750000 mennesker myrdet.
Vi vet ikke presis hvor mange som døde.
Men takket være at noen få som slapp vekk, vet vi hvordan leiren så ut.
Denne tegningen ble tegnet av en av flyktningene, Samuel Willenberg -
- og den viser hvor avansert nazistenes dødsmaskin var blitt-
- sammenlignet med dødspatruljenes nedskytninger.
Treblinkas stasjon skulle virke så normal som mulig, med kjøreplaner -
- og en ventesal.
Nyankomne ble kjørt til avkledningsbarakkene, -
- hvor man sa at de skulle gå i dusjen for å bli desinfisert, -
- innen de fortsatte deres reise.
Først kunne jeg ikke fatte det.
Fange i Treblinka 1942-1943
Jeg sitter på transportområdet.
Der lå kvinnenes avklednings- barakker, og der mennenes.
En vei førte fra de barakkene gjennom høye innhegninger -
- til gasskammeret.
Tyskerne begynte å rope "schnell, schnell!".
De løp mot dødens vei, -
- uvitende om hvor de var på vei hen.
Døden ventet på dem.
De ble skubbet inn i gasskammeret av ukrainerne.
Hvis noen nyankomne sa de var syke, skulle de på spesialhospitalet.
Folk kom av og til og sa at de hadde en sykdom.
De trodde at de skulle undersøkes.
Hvem kan tro at når man går til legen -
- så blir man skutt i hodet?
Kynisme aldri før sett sin slags. Kynisme!
Samuel Willenberg er en av færre enn 70 overlevende fra Treblinka.
Over 99% av dem som kom her ble myrdet.
De aller fleste innen for tre timer etter ankomst.
På det her lille området som jeg står på nå - 200x300 meter -
- ligger sirka 875000 lik begravet.
De ble begravet her i enorme graver, -
- som ble gravet med gravemaskiner.
Her kastet de likene av dem som var blitt gasset.
Det er vanskelig å tro at en sånn forbrytelse -
- kunne utføres på et så lite område.
Det går over all forstand.
Forbrytelsens omfang er ikke til å begripe.
Nazistene drepte ikke bare, de stjal også.
Man sorterte ofrenes verdigjenstander -
- og sendte byttet tilbake til Tyskland.
I 1943, da nazistene hadde fullført deres morderiske jobb, forsøkte de -
- å fjerne alle spor av leiren, men ikke fordi at de skammet seg.
Samme år, 1943, snakket Himmler til sine SS-kollegaer -
- om utryddelsen av jødene.
"Vi vet hva det innebærer å stable 100 eller 500 -"
"- eller 1000 lik ovenpå hverandre."
"Å ha gjort det, og på nær i noen tilfeller av menneskelig svakhed, -"
"- å være forblitt anstendige, er det som har gjort oss sterke."
"Det er et av de mest ærefulle kapitler i vår historie, -"
"- og det blir kanskje aldri skrevet ned."
Nazi-forbrytelsen ville komme frem i lyset, for de holdt på å tape krigen.
Østpå så nazistene den fiende de fryktet mest av alle - Russerne.
De gjorde det umulig, og vant.