NAZISTERNE
En advarsel fra historien
I 13 måneder,
mellem juli 1942 og august 1943 -
- kørte togene gennem Polen,
langs dette sidespor -
- og udspyede tusinder af mænd,
kvinder og børn i denne lysning.
Her stod SS-kasernen.
Her stod afklædningsrummet.
Her gik vejen til gaskamrene,
som nazisterne kaldte -
- "vejen til himlen".
Denne dødsfabrik, som var en af
seks nazisterne byggede i Polen -
- ligger nær en lille by
hvis navn stadig er berygtet.
Treblinka.
Hvordan kunne det ske?
Hvordan kunne sådanne steder
blive til?
Vejen til Treblinka
Warszawa-ghettoen.
I 1940 lukkede nazisterne polske
jøder inde i ghettoer som denne.
Det var en nødløsning mens de
afgjorde jødernes endelige skæbne.
Nazisterne chikanerede jøderne.
De så dem som underlegne -
- men dog farlige. De troede på en
jødisk verdenssammensværgelse, -
- som kunne knuse Tyskland, og at
jøderne førte bolsjevismen med sig.
Derfor mente nogle nazister at
alle jøder burde tilintetgøres.
Men så sent som i 1940
var der stadig ingen plan for -
- systematisk udryddelse af jøderne.
Frem til nu havde hovedvægten været
lagt på at fordrive dem.
Det mest bizarre forslag-
- kom fra Franz Rademacher
i udenrigsministeriet:
At flytte jøderne til en tropisk ø
under tysk politistyre.
"Ifølge fredsaftalen skal Frankrig
stille Madagaskar til rådighed -"
"- som løsning på jødespørgsmålet."
Den plan blev ikke til noget, for da
disse billeder blev taget i '41 -
- havde Adolf Hitler taget en beslut-
ning som ville ændre krigens gang -
- og ændre nazisternes jødepolitik
For at opfylde sin ideologiske drøm
ville Hitler invadere Sovjetunionen.
Tyskernes "operation Barbarossa"
indledtes den 22. juni 1941.
Nazisterne var naturligt ideologiske
modstander af kommunismen, -
- så for dem var dette ikke
en almindelig krig, men et korstog.
Til forskel fra kampene vestpå,
vidste de tyske soldater -
- at krigen på østfronten
skulle udkæmpes uden regler.
SS ingeniørbataljon
Østfronten
Vi fik ordrer til at sætte husene
i brand og ødelægge alt.
Vi kørte med kampvogne
og brugte flammekastere -
for at sætte husene i brand.
Hvis nogen kom ud,
så blev de beskudt.
Ordren fra toppen
var at ødelægge alt -
og at jævne det med jorden.
Det var ren og skær brutalitet.
Vi skød på alt, der rørte sig.
Ingen samvittighedskvaler,
kun hårdhed.
En kunne sige, "han bevæger sig og
har noget i hånden" -
og så gik de løs med våbnene.
Der var en del hos os,
som virkelig kunne lide -
at gå løs med våben.
I Sovjet mødte tyskerne
tusinder af østeuropæiske jøder.
Nazistpropagandaen viste tydeligt
hvad man skulle synes om dem.
Det er disse østeuropæiske jøder,
der har oversvømmet Europas byer.
Parasitter som tærer på>
værtslandene, truer gamle kulturer -
- og fører kriminalitet,
korruption og kaos med sig.
Hitler ville kolonisere
områderne østpå med tyskere.
Særlige dødspatruljer,
eller Einsatzgruppen -
- skulle rense uønskede
elementer væk.
Dødspatruljernes leder var en af
Hitlers mest skånselsløse mænd.
Reinhard Heydrich var 37 år
og chef for sikkerhedspolitiet.
Han udsendte dette direktiv direkte
efter invasionen af Sovjetunionen:
"Disse skal henrettes:
Kominternens medlemmer -"
"- tjenestemænd, ekstremister
i partiet og i centralkomitéen."
"Folkekommissærer, alle jøder,
som tjener partiet og staten."
"Eventuelle udrensningsaktioner,
som indledes af antikommunister -"
"- eller antijøder i de okkuperede
territorier skal ikke forhindres -"
"- men tværtimod
i hemmelighed opmuntres."
Heydrich var en følelsesløs morder -
- som berømte sig af
at være en kulturel mand.
Heydrich var en dygtig musiker og
arrangerede fester for sine venner -
- på SS-slottet Wewelsburg.
Ven af familien Heydrich
Han var meget elskværdig,
elegant og høflig.
Han gjorde godt indtryk på mig.
Han var en fornøjelig
og underholdende person.
Heydrichs navn
står i dag for udryddelse af jøder.
Han var en af naziregimets
og 1900-tallets værste forbrydere.
Hvordan får du det til at passe -
- med det positive billede
du også havde af ham?
Det er faktisk ret logisk.
Hvis nogen er så pligttro
som Heydrich -
og gør alting grundigt,
hvilket han altid ville gøre, -
så kan han ikke gøre for det.
Jeg vil ikke undskylde noget,
for det er virkelig frygteligt.
Jeg forsøgte stoppe ham
i at gøre slemme ting en gang.
Han svarede bare med et smil:
"Tag dig ikke af det her."
"Du forstår ikke de her ting.
Overlad det til os."
Det var en håbløs
og grim følelse.
Heydrich og Himmler skulle ordne
dette store skridt fremad for Hitler.
At myrde udvalgte kommunister og
jøder mens hæren fortsatte østpå.
Hitler havde altid hævdet at jøderne
stod bag kommunismen.
Nu kunne man knuse begge dele.
Heydrich var chef for fire
Einsatzgruppen, eller dødspatruljer -
- som bestod af 600-1000 mand.
Grupperne blev anført af
akademiske tyskere.
Einsatzgruppe A anførtes af
juradoktoren Walther Stahlecker.
Einsatzgruppe B anførtes af Arthur
Nebe, chef for kriminalpolitiet.
Einsatzgruppe C anførtes af Otto
Rasch, som havde to doktorgrader.
En i jura og en i statsvidenskab,
så han blev kaldt dr. Doktor Rasch.
Einsatzgruppe D blev anført af
Otto Ohlendorf, en dygtig økonom -
- og den mest intellektuelle
af Einsatzgruppe-lederne.
Den mest blodtørstige var
Stahleckers Einsatzgruppe A, -
- som opererede i Baltikum.
Einsatzgruppe A
fulgte den tyske hær ind i Litauen.
Litauerne var et katolsk folk, men
i 1939 invaderer Stalin landet-
- og undertrykte deres traditioner
og deres tro.
Så da tyskerne nåede Kaunas,
Litauens næststørste by -
- blev de budt velkommen
som befriere.
I Litauen blev kommunistsymboler
ødelagt, og ikke kun symboler.
Mange litauiske nationalister
forbandt også kommunismen -
- med jødedommen.
I Kaunas samlede lokalbefolkningen
jødiske mænd sammen, -
- særligt dem, som blev mistænkt
for kommunistsympatier.
Her krævede de deres hævn
på en måde -
- som Heydrich bad dødspatruljerne
om at opmuntre.
En tysk hærfotograf blev vidne.
Tysk rekognosceringsenhed
1941
Jeg så en gruppe på 25-30
personer.
De blev omringet af folk,
også civile.
Naturligvis tog jeg fotografier, for det
var også en del af min opgave.
Den her mand trak en
ud af folkemængden -
og brugte sit koben,
hvilket man kan se på billederne.
Han slog ham ned. Han fik
et slag til da han lå på asfalten.
Vidne til Kaunas-massakren
En mand blev mishandlet.
Han tilhørte en gruppe jøder.
Jeg hørte litauiske
og eder på russisk.
Så forstod jeg
at det var noget alvorligt.
Nogle blev og så på.
"Slå jøderne, slå jøderne",
råbte de.
Da alle jøderne var slået ihjel -
- klatrede en af morderne op
på ligene med sin harmonika.
Det, der var virkeligt chokerende var
ynglingen, der spillede harmonika -
og at folk klappede med.
Jeg spurgte en tysktalende kvinde
hvad de spillede.
"Det er nationalsangen", sagde hun.
Men det var nazisterne,
der hovedsageligt samlede -
- dem sammen, som Heydrich havde
sagt skulle henrettes.
I Baltikum så Einsatzgruppe A
direktivet som laveste niveau -
- og snart pågreb man ikke kun
jødiske ledere, men alle unge jøder.
De blev ført ud af byerne
og skudt.
Knap to måneder efter den tyske
invasion besøgte Himmler Minsk.
Det var et af mange moralstyrkende
besøg hos Einsatzgruppen, -
- politiet og andre SS-enheder
i Østeuropa.
En vigtig del af Himmlers rejse
blev ikke filmet-
- men nævnes i Himmlers kalender,
som blev genfundet for nylig.
I optegningerne for den 15. august
1941, da han var i Minsk, står der:
"Formiddag - Deltog ved henrettelse
af jøder og partisaner nær Minsk."
Blandt dem, som var ved
henrettelsen var løjtnant Frentz, -
- som var tysk kameramand.
Jeg fulgte med til henrettelsespladsen.
Kameramand - Hitlers hovedkvarter
1941
Bagefter kom chefen
for hjælpepolitiet hen til mig -
og jeg var i flyvevåbnet.
"Jeg klarer ikke mere", sagde han.
"Kan du ikke hjælpe mig væk herfra?"
Jeg sagde, "jeg har ingen indflydelse
over politiet, jeg er jo i flyvevåbnet".
"Hvad skulle jeg kunne gøre?"
"Jeg klarer ikke mere", sagde han.
"Det er frygteligt!"
Himmler overværede en
Einsatzgruppe-henrettelse, -
- som blev filmet i Liepãjas
sandklitter i Letland 1941.
Om aftenen sagde Himmler dem, -
der havde overværet
"I undrer jer måske over
hvorfor vi skal gøre den slags."
"Men hvis vi ikke gør det mod dem
så vil de gøre det mod os."
Himmler beordrede en optrapning
af "udrensningen" i Østeuropa
Eftersom nazisterne mente at
alle jøder støttede bolsjevismen, -
- mente de nu at alle jøder
var en militær trussel.
Så kvinder og børn i de erobrede
territorier skulle også dræbes.
Men Himmler var urolig for
sine mordere. Arthur Nebe -
- chef for Einsatzgruppe B,
sagde at den psykologiske effekt-
- af at myrde på så tæt hold
påvirkede nogle af hans mænd.
Himmler eksperimenterede
med en mere human dødsmetode.
Mere human for bødlerne,
ikke for ofrene.
Nazisterne eksperimenterede med
gas som henrettelsesmetode -
- og de filmede en del
eksperimenter.
Både gaseksperimenterne og
henrettelserne i Østeuropa fortsatte.
Dødspatruljerne
redegjorde nøje for myrderiet.
I sommeren 1941 viser deres register
at antallet mord steg kraftigt, -
- hvilket sammenfalder med antallet
af politienheder der blev sendt østpå.
Dødspatruljerne i Kaunas i Litauen
dræbte 4400 jøder i juli 1941.
I august dræbte de over 38000,
deriblandt kvinder og børn.
Stahlecker,
chef for Einsatzgruppe A -
- pralede med at "nye muligheder gør
at jødespørgsmålet kan løses helt".
I den litauiske by Butrimonys, -
- mærkede man optrapningen
af myrderiet den 9. september 1941.
Inden tyskerne kom var Butrimonys
jøder tolereret af litauerne, -
- men mange misundte dem
også deres formodede rigdom.
Men nu, da man fik chancen
for at stjæle og plyndre -
- fulgte en del gerne tyskernes
ordrer om at føre jøderne væk -
- fra byen langs den her vej.
Medlem af jødisk familie
Butrimonys
Jeg troede at de ville dræbe alle -
og hvis nogle overlevede,
ville de være forbandede.
Men jeg havde stadig
et lille håb.
Selvfølgelig var vi bange -
men jeg havde stadig
lidt håb om at kunne flygte.
En kvinde sagde til mig:
"Du vil slippe væk."
Jeg spurgte om hun ikke ville flygte
sammen med mig.
Hun svarede:
"Hvad skal der så ske med mit barn?"
Vi gik i den retning
langs den her vej.
Vi så en dyb grøft.
Græsset er vokset over den nu.
Men et sted
var der et åbent område, -
som var dækket af sand.
Da jeg så det
slog det mig at jeg kunne flygte.
Riva Losanskaya og hendes mor
slap væk, men resten af jøderne -
- blev ført af vejen, mod stedet
hvor de træer vokser nu.
På typisk vis
for dødspatruljerne -
- blev jøderne beordret til at klæde
sig af her.
Byboerne kom for at se på. Enten
af nysgerrighed eller grådighed.
Nogle jøder kastede sine frakker
og jakker hen til byboerne og sagde:
"Her, tag den her.
De slår os alligevel ihjel."
Vidne til Butrimonys-massakren
En tilskuer fik fat i
en frakke fra en jøde. Han sagde:
"Hvis jøderne havde overlevet havde
jeg ikke fået den her." Han var glad.
"Jeg vil bruge den når jeg går og ud
og danser i aften", sagde han.
Vidne til Butrimonys-massakren
Mænd blev skudt ved
kanten af graven -
men kvinder og børn nede i graven.
Børnene råbte, "mor, far!"
Jeg tror at en
råbte på sin datter -
og så kom der en meget fed fyr
med en pistol -
og han skød dem bare.
Henrettelserne her gennemførtes
af litauiske kollaboratører.
Lidelsen er optegnet
i dødspatruljernes dødsbog.
"Den 9. september, 1941.
"
"67 jødiske mænd.
370 jødiske kvinder."
"303 jødiske børn.
Totalt 740 jøder dræbt."
Samme dag i nabobyen Alytus
bliver der ifølge dødsbogen -
- dræbt 1279 jøder.
Næste dag i Merkiné: 854.
Og i Varéna: 831.
I Baltikum kom over 80% af døds-
patruljerne fra lokalbefolkningen, -
- som fulgte ordrer
fra de tyske Einsatzgruppen.
Det var mænd som Petras Zelionka.
I soldater, der stod for skydningen,
var I frivillige?
Det litauiske hjælpepoliti
1941
Det kan man måske kalde dem.
Men de fik bestemt mere vodka.
Mere og mere vodka.
De drak den,
og så blev alle mere modige.
Vi skød dem,
glemte dem og så var det det.
Overvejede du
aldrig at nægte at skyde?
I dag er det her
meget svært at forklare.
At skyde eller ikke skyde...
Jeg ved det ikke.
De andre gjorde det
på grund af deres vrede.
De mente at jøderne var selviske.
Jeg ved ikke hvad jeg skal sige.
Lad os sige at der står en jødisk
kvinde eller et jødisk barn foran dig.
Et barn har aldrig været kommunist,
og alligevel skyder du barnet.
Hvad havde barnet gjort?
Det er en tragedie.
En stor tragedie.
Hvordan kan jeg sige det?
Hvordan kan jeg forklare?
Det er noget mærkeligt noget.
Man trykker bare på aftrækkeren,
han falder sammen og det er alt.
Efter krigen sendte Sovjet
Petras i en Gulaglejr i Sibirien.
Hans tidligere kammerater, som
han vidnede imod, blev henrettet.
Min kollega, en englænder,
bad mig stille det her spørgsmål:
Folk, der ser den her film
vil ikke kunne forstå -
- hvordan nogen, der dræbte andre
på den måde ikke føler skyld.
De kan anklage mig hvis de vil.
Jeg fik en 20 års straf for det -
og jeg afsonede 20 år.
Det var en juridisk straf,
men hvad siger din samvittighed?
Jeg ved det ikke. Jeg vil ikke
svare på den slags spørgsmål.
Du kan spørge hvis du vil, men jeg
vil ikke forklare noget mere.
Efteråret 1941, mens Zelionka og
hans kamerater fortsatte myrderiet, -
- styrede Hitler krigen i Østeuropa
fra Ulveskansen, -
- hans hovedkvarter i en skov
nær Rastenburg i Østpreussen.
Hitler talte om tilintetgørelse.
I september 1941 sagde han at
Leningrad "skulle udraderes".
I denne stemning af blodtørst og
ødelæggelse talte han også privat-
- om sit evige had til jøderne.
"Den kriminelle race har 2 millioner
døde på sin samvittighed -"
"- fra første verdenskrig,
og nu yderligere hundredtusinder."
Hitler talte med sin stab om
hævn over jøderne.
Rigsleder
En af Hitlers sekretærer fortalte
at Hitler havde sagt:
"Hvis jøderne virkelig får startet en
krig mellem Amerika og Tyskland -"
"-vil jeg ikke vise barmhjertighed."
"På alle sider mister mange
værdifulde mennesker livet."
"I England, Tyskland og Frankrig.
Men jøderne ofrer aldrig noget."
"De trækker i trådene i baggrunden.
Jeg vil ikke vise barmhjertighed."
Men Hitler var allerede skånselsløs
mod jøderne i Østeuropa.
Nu blev han lige så skånselsløs
mod jøderne i resten af naziriget.
I september 1941 viste to
nye forholdsregler at tyske jøder -
- blev truet endnu mere.
Hitler godkendte en ordre om at
jøder skulle bære den gule stjerne.
Og i en hemmelig ordre fra Himmler
stod der at Hitler havde godkendt-
- at fra og med efteråret skulle
alle jøder fra Tyskland, Østrig -
- og det okkuperede Tjekkoslovakiet,
transporteres østpå.
550 km vest for Hitlers hovedkvarter
slappede berlinerne af på stranden.
Indtil nu havde de kun fået gode
nyheder fra krigen i Østeuropa.
Men det efterår var der et nyt tegn
på at livet var ved at ændre sig.
I det mindste for nogle.
Nu var jøderne mærkede.
Der er intet at sige. Det er skidt.
Man er mærket. Man bærer et mærke.
Ingen havde troet at jeg var jøde.
Men vi var tvunget til at bære det.
Hadet voksede.
Vi kunne mærke det.
Tyskerne sagde altid, "jøderne er ikke
tyskere", og jeg sagde -
"jeg er tysker med jødisk tro".
For dem er jeg ikke tysk,
men jeg er tysk.
Efterår blev til vinter, og krigen
kørte fast i Østeuropas mudder.
Nazisterne vidste at det ikke ville
blive en let sejr over Sovjetunionen.
Og man havde en ny fjende.
Efter Japans angreb
på Pearl Harbour i december, -
- erklærede Tyskland krig mod USA.
Hitler holdt flere møder i december
for at diskutere konsekvenserne.
Man diskuterede også
jødernes skæbne.
Nye beviser fra Himmlers kalender -
- viser at Hitler mødte Himmler
den 18. december 1941 -
- og emnet, der blev diskuteret var
"die Judenfrage"- jødespørgsmålet.
Håndskriften er Himmlers egen.
Himmler skriver kryptisk,
"skal udryddes som partisaner.
Vi ved ikke eksakt hvad det betyder.
Sikkert for at retfærdiggøre
mord på jøder i Østeuropa -
- for den tyske hær.
Men optegningerne
forbinder klart Hitler med myrderiet.
I januar 1942 afholdes en
konference på Wannsee -
- i udkanten af Berlin.
Nu havde Hitler besluttet at alle
jøder i det naziokkuperede Europa -
- skulle deporteres til deres død.
På dette møde
ville man få detaljerne på plads.
Lederen af mødet var Heydrich,
som var bedt om at lave en plan -
- for den endelige løsning
på jødeproblemet.
Ved protokollen sad Heydrichs
ekspert i jødespørgsmål.
A dolf Eichmann.
Optegningerne er eufemistiske -
- og man taler stadig om
at "evakuere" jøderne.
Men vi ved at det var et kodeord
for udryddelse, for Hans Frank, -
- der styrede en del af Polen,
fortalte nogle tjenestemænd -
- hvad Wannsee konferencen
virkelig handlede om.
"Tror I virkelig at jøderne
sendes til byer i Østeuropa?"
"Folk sagde: 'Hvorfor skal vi gøre os
sådant besvær? Likvider dem selv. '"
Nu var der deportationer
over hele Tyskland.
Tvangsafhusningen af disse jøder
blev filmet af en amatørfotograf.
Dette var sidste akt i en lang række
forfølgelser af Tysklands jøder.
Først blev de nægtet
medborgerskab, ret til uddannelse -
- siden blev
deres ejendom konfiskeret.
Nu hørte jøderne at de skulle
sendes østpå til arbejdslejre.
Flere jøder blev deporteret fra Berlin
end nogen anden tysk by.
55000.
Mange fra godsstationen
her ved Putlitzstrasse.
Vi blev kørt dertil på lastbiler,
og så blev lastbilerne tømt.
Folk blev ført lige ind i vognen.
Og når de gik ind i vognen
fik de fire brødskiver -
fra det jødiske samfund.
Der var en atmosfære af frygt.
Stor frygt.
Der var spædbørn og små børn.
De græd, og mødrene sagde,
"opfør jer ordentligt, græd ikke".
Vi kunne ikke tænke.
Der var tyskere, som hjalp jøderne,
og en del gemte dem sågar.
De fleste handlede som Erwin
Massuthe, som så deportationerne -
- på den anden side af gaden.
Vidne til jødiske deportationer
Vi kunne se det herfra.
Deportationsbilerne kørte frem -
og folk blev stuvet ind
i kvægvogne og kørt væk.
Alle antog
at de blev kørt væk for at arbejde.
Man tænkte ikke direkte over det.
Alle vidste det nok, men der var
ingen som direkte tog sig af det.
Selvfølgelig var man bange
og holdt så lav profil som muligt.
Men der var også folk, -
- som modarbejdede det,
så det var jo muligt.
Ja, men så risikerede man livet,
eller i bedste fald sit job.
Ikke-jøder blev også afskediget.
Man risikerede livet.
Disse jøders skæbne skulle være
hemmelig.
Hvor stor hemmeligheden var forstod
telefonisten Alfons Schulz -
- da en kollega overhørte
en tophemmelig samtale i maj 1942.
Han overhørte en samtale mellem
Bormann, Hitlers sekretær og Himmler.
Telefonist
SS-lederen Himmler sagde til
"Helt efter planen
er 20000 jøder blevet -"
"-likvideret...
jeg mener evakueret."
Bormann begyndte at råbe.
"Du ved jo at du ikke må tale
om den slags over telefonen!"
"Fremover skal sådan information
kun sendes til mig via SS-kurer, -"
"- så jeg kan give den til Führeren!"
"Jeg skal tale med Führeren om dette.
Det her er utroligt sjusket!"
Hitler ville udrydde jøderne,
og det skulle holdes hemmeligt.
Men det kunne ikke holdes
hemmeligt for alle.
Günter Ruschin var på vej østpå -
- og han fik kendskab til sin
planlagte skæbne fra uventet hold.
I Frankfurt
standsede toget ved stationen.
Vi råbte: "Vær rar at give os lidt vand!
Vi er tørstige."
Så hørte vi en råbe tilbage:
"Forbandede jøder,
har de ikke dræbt jer endnu?"
Arbejderne på stationen
i Frankfurt vidste besked.
Hvis de vidste det, og de råbte jo,
"har de ikke dræbt jer endnu?"-
så må befolkningen have vidst det
eller kunnet forestille sig -
hvad, der skulle ske
og hvad de ville gøre med os.
Propagandisterne ville ikke have at
man tænkte over jødernes skæbne.
I vinteren 1942, mens de
jødiske deportationer fortsatte, -
- var dette det billede af Tyskland,
som Goebbels ville fremstille.
Det er umuligt at vide hvor mange
almindelige tyskere, der vidste -
- hvad, der skete med jøderne.
Men i samme måned som
denne propagandafilm blev vist-
- kom en efterretningsrapport
om uroligheder i Sydtyskland.
"En af de største grunde til uro
blandt dem, som tilhører kirken -"
"- er nyheder fra Rusland
hvor udryddelse af jøder nævnes."
"Det fører ofte til ængstelse og uro
i den del af befolkningen."
"Blandt landsbybefolkningen
er man slet ikke sikker på -"
"- at vi vil vinde krigen,
og hvis jøderne vender tilbage, -
"- vil de kræve en
frygtelig hævn."
Da denne hemmelige rapport blev
skrevet, i slutningen af 1942 -
- havde succesfulde eksperimenter
med gas ført til at man skabte -
- særlige udryddelsescentre
i Auschwitz/Birkenau, Belzec -
- Chelmno, Sobibór,
Majdanek og Treblinka.
Det var ikke kun tyske jøder,
som blev sendt til de nye lejre.
Nu havde man en effektiv metode,
og jøderne skulle likvideres -
- i hele det okkuperede Europa.
Fra Holland til Grækenland,
og fra Frankrig til Polen.
Andre grupper som nazisterne
så som en trussel skulle også lide.
Først og fremmest zigøjnerne.
Togene afgik fra hele Europa
til Polen og udryddelsescentrene.
Den her film viser bulgarske jøder,
som transporteres til Treblinka.
På dette afsides sted blev
cirka 750000 mennesker myrdet.
Vi ved ikke præcis hvor mange,
der døde.
Men takket være at nogle få der slap
væk, ved vi hvordan lejren så ud.
Denne tegning blev tegnet af en af
flygtningene, Samuel Willenberg-
- og den viser hvor avanceret
nazisternes dødsmaskine var blevet-
- sammenlignet med
dødspatruljernes nedskydninger.
Treblinkas station skulle virke så>
normal som muligt, med køreplaner -
- og en ventesal.
Nyankomne kørtes til
afklædningsbarakkerne, -
- hvor man sagde at de skulle gå i
brusebad for at blive desinficeret, -
- inden de fortsatte deres rejse.
Først kunne jeg ikke fatte det.
Fange i Treblinka
1942-1943
Jeg sidder på transportområdet.
Der lå kvindernes afklædnings-
barakker, og der mændenes.
En vej førte fra de barakker,
gennem høje indhegninger -
- til gaskammeret.
Tyskerne begyndte at råbe
"schnell, schnell!".
De løb mod dødens vej, -
uvidende om hvor
de var på vej hen.
Døden ventede på dem.
De blev skubbet ind i gaskammeret
af ukrainerne.
Hvis nogle nyankomne sagde de var
syge, skulle de på specialhospitalet.
Folk kom af og til og sagde
at de havde en sygdom.
De troede at de skulle undersøges.
Hvem kan tro
at når man går til lægen -
så bliver man skudt i hovedet?
Kynisme af aldrig før set slags.
Kynisme!
Samuel Willenberg er en af færre
end 70 overlevende fra Treblinka.
Over 99% af dem,
der kom her blev myrdet.
De allerfleste
inden for tre timer efter ankomst.
På det her lille område, som jeg
står på nu -200x300 meter-
ligger cirka
875000 lig begravet.
De blev begravet her
i enorme grave, -
som blev gravet med gravemaskine.
Her smed de ligene
af dem, som var blevet gasset.
Det er svært at tro
at en sådan forbrydelse -
kunne udføres
på et så lille område.
Det går over al forstand.
Forbrydelsens omfang
et ikke til at begribe.
Nazisterne dræbte ikke bare,
de stjal også.
Man sorterede ofrenes
værdigenstande -
- og sendte byttet tilbage
til Tyskland.
I '43, da nazisterne havde fuldført
deres morderiske job, forsøgte de -
- at fjerne alle spor af lejren, men
ikke fordi at de skammede sig.
Samme år, 1943,
talte Himmler til sine SS-kolleger -
- om udryddelsen af jøderne.
"Vi ved hvad det indebærer
at stable 100 eller 500-"
"- eller 1000 lig ovenpå hinanden."
"At have gjort det, og på nær i nogle
tilfælde af menneskelig svaghed, -"
"- at være forblevet anstændige,
er det, der har gjort os stærke."
"Det er et af de mest
ærefulde kapitler i vores historie, -"
"- og det bliver måske aldrig
nedskrevet."
Nazi-forbrydelsen ville komme frem
i lyset, for de var ved at tabe krigen.
Østpå så nazisterne den fjende de
frygtede mest af alle - Russerne.
De gjorde det umulige, og vandt.
Danske tekster: Johnny Pedersen
www.cueballweb.com