NAZISTERNE
En advarsel fra historien
I 13 måneder, mellem juli 1942 og august 1943 -
- kørte togene gennem Polen, langs dette sidespor -
- og udspyede tusinder af mænd, kvinder og børn i denne lysning.
Her stod SS-kasernen.
Her stod afklædningsrummet.
Her gik vejen til gaskamrene, som nazisterne kaldte -
- "vejen til himlen".
Denne dødsfabrik, som var en af seks nazisterne byggede i Polen -
- ligger nær en lille by hvis navn stadig er berygtet.
Treblinka. Hvordan kunne det ske?
Hvordan kunne sådanne steder blive til?
Vejen til Treblinka
Warszawa-ghettoen.
I 1940 lukkede nazisterne polske jøder inde i ghettoer som denne.
Det var en nødløsning mens de afgjorde jødernes endelige skæbne.
Nazisterne chikanerede jøderne. De så dem som underlegne -
- men dog farlige. De troede på en jødisk verdenssammensværgelse, -
- som kunne knuse Tyskland, og at jøderne førte bolsjevismen med sig.
Derfor mente nogle nazister at alle jøder burde tilintetgøres.
Men så sent som i 1940 var der stadig ingen plan for -
- systematisk udryddelse af jøderne.
Frem til nu havde hovedvægten været lagt på at fordrive dem.
Det mest bizarre forslag-
- kom fra Franz Rademacher i udenrigsministeriet:
At flytte jøderne til en tropisk ø under tysk politistyre.
"Ifølge fredsaftalen skal Frankrig stille Madagaskar til rådighed -"
"- som løsning på jødespørgsmålet."
Den plan blev ikke til noget, for da disse billeder blev taget i '41 -
- havde Adolf Hitler taget en beslut- ning som ville ændre krigens gang -
- og ændre nazisternes jødepolitik
For at opfylde sin ideologiske drøm ville Hitler invadere Sovjetunionen.
Tyskernes "operation Barbarossa" indledtes den 22. juni 1941.
Nazisterne var naturligt ideologiske modstander af kommunismen, -
- så for dem var dette ikke en almindelig krig, men et korstog.
Til forskel fra kampene vestpå, vidste de tyske soldater -
- at krigen på østfronten skulle udkæmpes uden regler.
SS ingeniørbataljon Østfronten
Vi fik ordrer til at sætte husene i brand og ødelægge alt.
Vi kørte med kampvogne og brugte flammekastere -
for at sætte husene i brand.
Hvis nogen kom ud, så blev de beskudt.
Ordren fra toppen var at ødelægge alt -
og at jævne det med jorden.
Det var ren og skær brutalitet. Vi skød på alt, der rørte sig.
Ingen samvittighedskvaler, kun hårdhed.
En kunne sige, "han bevæger sig og har noget i hånden" -
og så gik de løs med våbnene.
Der var en del hos os, som virkelig kunne lide -
at gå løs med våben.
I Sovjet mødte tyskerne tusinder af østeuropæiske jøder.
Nazistpropagandaen viste tydeligt hvad man skulle synes om dem.
Det er disse østeuropæiske jøder, der har oversvømmet Europas byer.
Parasitter som tærer på> værtslandene, truer gamle kulturer -
- og fører kriminalitet, korruption og kaos med sig.
Hitler ville kolonisere områderne østpå med tyskere.
Særlige dødspatruljer, eller Einsatzgruppen -
- skulle rense uønskede elementer væk.
Dødspatruljernes leder var en af Hitlers mest skånselsløse mænd.
Reinhard Heydrich var 37 år og chef for sikkerhedspolitiet.
Han udsendte dette direktiv direkte efter invasionen af Sovjetunionen:
"Disse skal henrettes: Kominternens medlemmer -"
"- tjenestemænd, ekstremister i partiet og i centralkomitéen."
"Folkekommissærer, alle jøder, som tjener partiet og staten."
"Eventuelle udrensningsaktioner, som indledes af antikommunister -"
"- eller antijøder i de okkuperede territorier skal ikke forhindres -"
"- men tværtimod i hemmelighed opmuntres."
Heydrich var en følelsesløs morder -
- som berømte sig af at være en kulturel mand.
Heydrich var en dygtig musiker og arrangerede fester for sine venner -
- på SS-slottet Wewelsburg.
Ven af familien Heydrich
Han var meget elskværdig, elegant og høflig.
Han gjorde godt indtryk på mig.
Han var en fornøjelig og underholdende person.
Heydrichs navn står i dag for udryddelse af jøder.
Han var en af naziregimets og 1900-tallets værste forbrydere.
Hvordan får du det til at passe -
- med det positive billede du også havde af ham?
Det er faktisk ret logisk.
Hvis nogen er så pligttro som Heydrich -
og gør alting grundigt, hvilket han altid ville gøre, -
så kan han ikke gøre for det.
Jeg vil ikke undskylde noget, for det er virkelig frygteligt.
Jeg forsøgte stoppe ham i at gøre slemme ting en gang.
Han svarede bare med et smil: "Tag dig ikke af det her."
"Du forstår ikke de her ting. Overlad det til os."
Det var en håbløs og grim følelse.
Heydrich og Himmler skulle ordne dette store skridt fremad for Hitler.
At myrde udvalgte kommunister og jøder mens hæren fortsatte østpå.
Hitler havde altid hævdet at jøderne stod bag kommunismen.
Nu kunne man knuse begge dele.
Heydrich var chef for fire Einsatzgruppen, eller dødspatruljer -
- som bestod af 600-1000 mand.
Grupperne blev anført af akademiske tyskere.
Einsatzgruppe A anførtes af juradoktoren Walther Stahlecker.
Einsatzgruppe B anførtes af Arthur Nebe, chef for kriminalpolitiet.
Einsatzgruppe C anførtes af Otto Rasch, som havde to doktorgrader.
En i jura og en i statsvidenskab, så han blev kaldt dr. Doktor Rasch.
Einsatzgruppe D blev anført af Otto Ohlendorf, en dygtig økonom -
- og den mest intellektuelle af Einsatzgruppe-lederne.
Den mest blodtørstige var Stahleckers Einsatzgruppe A, -
- som opererede i Baltikum.
Einsatzgruppe A fulgte den tyske hær ind i Litauen.
Litauerne var et katolsk folk, men i 1939 invaderer Stalin landet-
- og undertrykte deres traditioner og deres tro.
Så da tyskerne nåede Kaunas, Litauens næststørste by -
- blev de budt velkommen som befriere.
I Litauen blev kommunistsymboler ødelagt, og ikke kun symboler.
Mange litauiske nationalister forbandt også kommunismen -
- med jødedommen.
I Kaunas samlede lokalbefolkningen jødiske mænd sammen, -
- særligt dem, som blev mistænkt for kommunistsympatier.
Her krævede de deres hævn på en måde -
- som Heydrich bad dødspatruljerne om at opmuntre.
En tysk hærfotograf blev vidne.
Tysk rekognosceringsenhed 1941
Jeg så en gruppe på 25-30 personer.
De blev omringet af folk, også civile.
Naturligvis tog jeg fotografier, for det var også en del af min opgave.
Den her mand trak en ud af folkemængden -
og brugte sit koben, hvilket man kan se på billederne.
Han slog ham ned. Han fik et slag til da han lå på asfalten.
Vidne til Kaunas-massakren
En mand blev mishandlet. Han tilhørte en gruppe jøder.
Jeg hørte litauiske og eder på russisk.
Så forstod jeg at det var noget alvorligt.
Nogle blev og så på.
"Slå jøderne, slå jøderne", råbte de.
Da alle jøderne var slået ihjel -
- klatrede en af morderne op på ligene med sin harmonika.
Det, der var virkeligt chokerende var ynglingen, der spillede harmonika -
og at folk klappede med.
Jeg spurgte en tysktalende kvinde hvad de spillede.
"Det er nationalsangen", sagde hun.
Men det var nazisterne, der hovedsageligt samlede -
- dem sammen, som Heydrich havde sagt skulle henrettes.
I Baltikum så Einsatzgruppe A direktivet som laveste niveau -
- og snart pågreb man ikke kun jødiske ledere, men alle unge jøder.
De blev ført ud af byerne og skudt.
Knap to måneder efter den tyske invasion besøgte Himmler Minsk.
Det var et af mange moralstyrkende besøg hos Einsatzgruppen, -
- politiet og andre SS-enheder i Østeuropa.
En vigtig del af Himmlers rejse blev ikke filmet-
- men nævnes i Himmlers kalender, som blev genfundet for nylig.
I optegningerne for den 15. august 1941, da han var i Minsk, står der:
"Formiddag - Deltog ved henrettelse af jøder og partisaner nær Minsk."
Blandt dem, som var ved henrettelsen var løjtnant Frentz, -
- som var tysk kameramand.
Jeg fulgte med til henrettelsespladsen.
Kameramand - Hitlers hovedkvarter 1941
Bagefter kom chefen for hjælpepolitiet hen til mig -
og jeg var i flyvevåbnet.
"Jeg klarer ikke mere", sagde han.
"Kan du ikke hjælpe mig væk herfra?"
Jeg sagde, "jeg har ingen indflydelse over politiet, jeg er jo i flyvevåbnet".
"Hvad skulle jeg kunne gøre?"
"Jeg klarer ikke mere", sagde han. "Det er frygteligt!"
Himmler overværede en Einsatzgruppe-henrettelse, -
- som blev filmet i Liepãjas sandklitter i Letland 1941.
Om aftenen sagde Himmler dem, -
der havde overværet
"I undrer jer måske over hvorfor vi skal gøre den slags."
"Men hvis vi ikke gør det mod dem så vil de gøre det mod os."
Himmler beordrede en optrapning af "udrensningen" i Østeuropa
Eftersom nazisterne mente at alle jøder støttede bolsjevismen, -
- mente de nu at alle jøder var en militær trussel.
Så kvinder og børn i de erobrede territorier skulle også dræbes.
Men Himmler var urolig for sine mordere. Arthur Nebe -
- chef for Einsatzgruppe B, sagde at den psykologiske effekt-
- af at myrde på så tæt hold påvirkede nogle af hans mænd.
Himmler eksperimenterede med en mere human dødsmetode.
Mere human for bødlerne, ikke for ofrene.
Nazisterne eksperimenterede med gas som henrettelsesmetode -
- og de filmede en del eksperimenter.
Både gaseksperimenterne og henrettelserne i Østeuropa fortsatte.
Dødspatruljerne redegjorde nøje for myrderiet.
I sommeren 1941 viser deres register at antallet mord steg kraftigt, -
- hvilket sammenfalder med antallet af politienheder der blev sendt østpå.
Dødspatruljerne i Kaunas i Litauen dræbte 4400 jøder i juli 1941.
I august dræbte de over 38000, deriblandt kvinder og børn.
Stahlecker, chef for Einsatzgruppe A -
- pralede med at "nye muligheder gør at jødespørgsmålet kan løses helt".
I den litauiske by Butrimonys, -
- mærkede man optrapningen af myrderiet den 9. september 1941.
Inden tyskerne kom var Butrimonys jøder tolereret af litauerne, -
- men mange misundte dem også deres formodede rigdom.
Men nu, da man fik chancen for at stjæle og plyndre -
- fulgte en del gerne tyskernes ordrer om at føre jøderne væk -
- fra byen langs den her vej.
Medlem af jødisk familie Butrimonys
Jeg troede at de ville dræbe alle -
og hvis nogle overlevede, ville de være forbandede.
Men jeg havde stadig et lille håb.
Selvfølgelig var vi bange -
men jeg havde stadig lidt håb om at kunne flygte.
En kvinde sagde til mig: "Du vil slippe væk."
Jeg spurgte om hun ikke ville flygte sammen med mig.
Hun svarede: "Hvad skal der så ske med mit barn?"
Vi gik i den retning langs den her vej.
Vi så en dyb grøft. Græsset er vokset over den nu.
Men et sted var der et åbent område, -
som var dækket af sand.
Da jeg så det slog det mig at jeg kunne flygte.
Riva Losanskaya og hendes mor slap væk, men resten af jøderne -
- blev ført af vejen, mod stedet hvor de træer vokser nu.
På typisk vis for dødspatruljerne -
- blev jøderne beordret til at klæde sig af her.
Byboerne kom for at se på. Enten af nysgerrighed eller grådighed.
Nogle jøder kastede sine frakker og jakker hen til byboerne og sagde:
"Her, tag den her. De slår os alligevel ihjel."
Vidne til Butrimonys-massakren
En tilskuer fik fat i en frakke fra en jøde. Han sagde:
"Hvis jøderne havde overlevet havde jeg ikke fået den her." Han var glad.
"Jeg vil bruge den når jeg går og ud og danser i aften", sagde han.
Vidne til Butrimonys-massakren
Mænd blev skudt ved kanten af graven -
men kvinder og børn nede i graven.
Børnene råbte, "mor, far!"
Jeg tror at en råbte på sin datter -
og så kom der en meget fed fyr med en pistol -
og han skød dem bare.
Henrettelserne her gennemførtes af litauiske kollaboratører.
Lidelsen er optegnet i dødspatruljernes dødsbog.
"Den 9. september, 1941. "
"67 jødiske mænd. 370 jødiske kvinder."
"303 jødiske børn. Totalt 740 jøder dræbt."
Samme dag i nabobyen Alytus bliver der ifølge dødsbogen -
- dræbt 1279 jøder.
Næste dag i Merkiné: 854.
Og i Varéna: 831.
I Baltikum kom over 80% af døds- patruljerne fra lokalbefolkningen, -
- som fulgte ordrer fra de tyske Einsatzgruppen.
Det var mænd som Petras Zelionka.
I soldater, der stod for skydningen, var I frivillige?
Det litauiske hjælpepoliti 1941
Det kan man måske kalde dem. Men de fik bestemt mere vodka.
Mere og mere vodka.
De drak den, og så blev alle mere modige.
Vi skød dem, glemte dem og så var det det.
Overvejede du aldrig at nægte at skyde?
I dag er det her meget svært at forklare.
At skyde eller ikke skyde...
Jeg ved det ikke.
De andre gjorde det på grund af deres vrede.
De mente at jøderne var selviske.
Jeg ved ikke hvad jeg skal sige.
Lad os sige at der står en jødisk kvinde eller et jødisk barn foran dig.
Et barn har aldrig været kommunist, og alligevel skyder du barnet.
Hvad havde barnet gjort?
Det er en tragedie. En stor tragedie.
Hvordan kan jeg sige det?
Hvordan kan jeg forklare?
Det er noget mærkeligt noget.
Man trykker bare på aftrækkeren, han falder sammen og det er alt.
Efter krigen sendte Sovjet Petras i en Gulaglejr i Sibirien.
Hans tidligere kammerater, som han vidnede imod, blev henrettet.
Min kollega, en englænder, bad mig stille det her spørgsmål:
Folk, der ser den her film vil ikke kunne forstå -
- hvordan nogen, der dræbte andre på den måde ikke føler skyld.
De kan anklage mig hvis de vil.
Jeg fik en 20 års straf for det -
og jeg afsonede 20 år.
Det var en juridisk straf, men hvad siger din samvittighed?
Jeg ved det ikke. Jeg vil ikke svare på den slags spørgsmål.
Du kan spørge hvis du vil, men jeg vil ikke forklare noget mere.
Efteråret 1941, mens Zelionka og hans kamerater fortsatte myrderiet, -
- styrede Hitler krigen i Østeuropa fra Ulveskansen, -
- hans hovedkvarter i en skov nær Rastenburg i Østpreussen.
Hitler talte om tilintetgørelse.
I september 1941 sagde han at Leningrad "skulle udraderes".
I denne stemning af blodtørst og ødelæggelse talte han også privat-
- om sit evige had til jøderne.
"Den kriminelle race har 2 millioner døde på sin samvittighed -"
"- fra første verdenskrig, og nu yderligere hundredtusinder."
Hitler talte med sin stab om hævn over jøderne.
Rigsleder
En af Hitlers sekretærer fortalte at Hitler havde sagt:
"Hvis jøderne virkelig får startet en krig mellem Amerika og Tyskland -"
"-vil jeg ikke vise barmhjertighed."
"På alle sider mister mange værdifulde mennesker livet."
"I England, Tyskland og Frankrig. Men jøderne ofrer aldrig noget."
"De trækker i trådene i baggrunden. Jeg vil ikke vise barmhjertighed."
Men Hitler var allerede skånselsløs mod jøderne i Østeuropa.
Nu blev han lige så skånselsløs mod jøderne i resten af naziriget.
I september 1941 viste to nye forholdsregler at tyske jøder -
- blev truet endnu mere.
Hitler godkendte en ordre om at jøder skulle bære den gule stjerne.
Og i en hemmelig ordre fra Himmler stod der at Hitler havde godkendt-
- at fra og med efteråret skulle alle jøder fra Tyskland, Østrig -
- og det okkuperede Tjekkoslovakiet, transporteres østpå.
550 km vest for Hitlers hovedkvarter slappede berlinerne af på stranden.
Indtil nu havde de kun fået gode nyheder fra krigen i Østeuropa.
Men det efterår var der et nyt tegn på at livet var ved at ændre sig.
I det mindste for nogle. Nu var jøderne mærkede.
Der er intet at sige. Det er skidt.
Man er mærket. Man bærer et mærke.
Ingen havde troet at jeg var jøde.
Men vi var tvunget til at bære det.
Hadet voksede. Vi kunne mærke det.
Tyskerne sagde altid, "jøderne er ikke tyskere", og jeg sagde -
"jeg er tysker med jødisk tro".
For dem er jeg ikke tysk, men jeg er tysk.
Efterår blev til vinter, og krigen kørte fast i Østeuropas mudder.
Nazisterne vidste at det ikke ville blive en let sejr over Sovjetunionen.
Og man havde en ny fjende.
Efter Japans angreb på Pearl Harbour i december, -
- erklærede Tyskland krig mod USA.
Hitler holdt flere møder i december for at diskutere konsekvenserne.
Man diskuterede også jødernes skæbne.
Nye beviser fra Himmlers kalender -
- viser at Hitler mødte Himmler den 18. december 1941 -
- og emnet, der blev diskuteret var "die Judenfrage"- jødespørgsmålet.
Håndskriften er Himmlers egen.
Himmler skriver kryptisk, "skal udryddes som partisaner.
Vi ved ikke eksakt hvad det betyder.
Sikkert for at retfærdiggøre mord på jøder i Østeuropa -
- for den tyske hær.
Men optegningerne forbinder klart Hitler med myrderiet.
I januar 1942 afholdes en konference på Wannsee -
- i udkanten af Berlin.
Nu havde Hitler besluttet at alle jøder i det naziokkuperede Europa -
- skulle deporteres til deres død.
På dette møde ville man få detaljerne på plads.
Lederen af mødet var Heydrich, som var bedt om at lave en plan -
- for den endelige løsning på jødeproblemet.
Ved protokollen sad Heydrichs ekspert i jødespørgsmål.
A dolf Eichmann.
Optegningerne er eufemistiske -
- og man taler stadig om at "evakuere" jøderne.
Men vi ved at det var et kodeord for udryddelse, for Hans Frank, -
- der styrede en del af Polen, fortalte nogle tjenestemænd -
- hvad Wannsee konferencen virkelig handlede om.
"Tror I virkelig at jøderne sendes til byer i Østeuropa?"
"Folk sagde: 'Hvorfor skal vi gøre os sådant besvær? Likvider dem selv. '"
Nu var der deportationer over hele Tyskland.
Tvangsafhusningen af disse jøder blev filmet af en amatørfotograf.
Dette var sidste akt i en lang række forfølgelser af Tysklands jøder.
Først blev de nægtet medborgerskab, ret til uddannelse -
- siden blev deres ejendom konfiskeret.
Nu hørte jøderne at de skulle sendes østpå til arbejdslejre.
Flere jøder blev deporteret fra Berlin end nogen anden tysk by.
55000.
Mange fra godsstationen her ved Putlitzstrasse.
Vi blev kørt dertil på lastbiler, og så blev lastbilerne tømt.
Folk blev ført lige ind i vognen.
Og når de gik ind i vognen fik de fire brødskiver -
fra det jødiske samfund.
Der var en atmosfære af frygt. Stor frygt.
Der var spædbørn og små børn.
De græd, og mødrene sagde, "opfør jer ordentligt, græd ikke".
Vi kunne ikke tænke.
Der var tyskere, som hjalp jøderne, og en del gemte dem sågar.
De fleste handlede som Erwin Massuthe, som så deportationerne -
- på den anden side af gaden.
Vidne til jødiske deportationer
Vi kunne se det herfra. Deportationsbilerne kørte frem -
og folk blev stuvet ind i kvægvogne og kørt væk.
Alle antog at de blev kørt væk for at arbejde.
Man tænkte ikke direkte over det.
Alle vidste det nok, men der var ingen som direkte tog sig af det.
Selvfølgelig var man bange og holdt så lav profil som muligt.
Men der var også folk, -
- som modarbejdede det, så det var jo muligt.
Ja, men så risikerede man livet, eller i bedste fald sit job.
Ikke-jøder blev også afskediget. Man risikerede livet.
Disse jøders skæbne skulle være hemmelig.
Hvor stor hemmeligheden var forstod telefonisten Alfons Schulz -
- da en kollega overhørte en tophemmelig samtale i maj 1942.
Han overhørte en samtale mellem Bormann, Hitlers sekretær og Himmler.
Telefonist
SS-lederen Himmler sagde til
"Helt efter planen er 20000 jøder blevet -"
"-likvideret... jeg mener evakueret."
Bormann begyndte at råbe.
"Du ved jo at du ikke må tale om den slags over telefonen!"
"Fremover skal sådan information kun sendes til mig via SS-kurer, -"
"- så jeg kan give den til Führeren!"
"Jeg skal tale med Führeren om dette. Det her er utroligt sjusket!"
Hitler ville udrydde jøderne, og det skulle holdes hemmeligt.
Men det kunne ikke holdes hemmeligt for alle.
Günter Ruschin var på vej østpå -
- og han fik kendskab til sin planlagte skæbne fra uventet hold.
I Frankfurt standsede toget ved stationen.
Vi råbte: "Vær rar at give os lidt vand! Vi er tørstige."
Så hørte vi en råbe tilbage:
"Forbandede jøder, har de ikke dræbt jer endnu?"
Arbejderne på stationen i Frankfurt vidste besked.
Hvis de vidste det, og de råbte jo, "har de ikke dræbt jer endnu?"-
så må befolkningen have vidst det eller kunnet forestille sig -
hvad, der skulle ske og hvad de ville gøre med os.
Propagandisterne ville ikke have at man tænkte over jødernes skæbne.
I vinteren 1942, mens de jødiske deportationer fortsatte, -
- var dette det billede af Tyskland, som Goebbels ville fremstille.
Det er umuligt at vide hvor mange almindelige tyskere, der vidste -
- hvad, der skete med jøderne.
Men i samme måned som denne propagandafilm blev vist-
- kom en efterretningsrapport om uroligheder i Sydtyskland.
"En af de største grunde til uro blandt dem, som tilhører kirken -"
"- er nyheder fra Rusland hvor udryddelse af jøder nævnes."
"Det fører ofte til ængstelse og uro i den del af befolkningen."
"Blandt landsbybefolkningen er man slet ikke sikker på -"
"- at vi vil vinde krigen, og hvis jøderne vender tilbage, -
"- vil de kræve en frygtelig hævn."
Da denne hemmelige rapport blev skrevet, i slutningen af 1942 -
- havde succesfulde eksperimenter med gas ført til at man skabte -
- særlige udryddelsescentre i Auschwitz/Birkenau, Belzec -
- Chelmno, Sobibór, Majdanek og Treblinka.
Det var ikke kun tyske jøder, som blev sendt til de nye lejre.
Nu havde man en effektiv metode, og jøderne skulle likvideres -
- i hele det okkuperede Europa.
Fra Holland til Grækenland, og fra Frankrig til Polen.
Andre grupper som nazisterne så som en trussel skulle også lide.
Først og fremmest zigøjnerne.
Togene afgik fra hele Europa til Polen og udryddelsescentrene.
Den her film viser bulgarske jøder, som transporteres til Treblinka.
På dette afsides sted blev cirka 750000 mennesker myrdet.
Vi ved ikke præcis hvor mange, der døde.
Men takket være at nogle få der slap væk, ved vi hvordan lejren så ud.
Denne tegning blev tegnet af en af flygtningene, Samuel Willenberg-
- og den viser hvor avanceret nazisternes dødsmaskine var blevet-
- sammenlignet med dødspatruljernes nedskydninger.
Treblinkas station skulle virke så> normal som muligt, med køreplaner -
- og en ventesal.
Nyankomne kørtes til afklædningsbarakkerne, -
- hvor man sagde at de skulle gå i brusebad for at blive desinficeret, -
- inden de fortsatte deres rejse.
Først kunne jeg ikke fatte det.
Fange i Treblinka 1942-1943
Jeg sidder på transportområdet.
Der lå kvindernes afklædnings- barakker, og der mændenes.
En vej førte fra de barakker, gennem høje indhegninger -
- til gaskammeret.
Tyskerne begyndte at råbe "schnell, schnell!".
De løb mod dødens vej, -
uvidende om hvor de var på vej hen.
Døden ventede på dem.
De blev skubbet ind i gaskammeret af ukrainerne.
Hvis nogle nyankomne sagde de var syge, skulle de på specialhospitalet.
Folk kom af og til og sagde at de havde en sygdom.
De troede at de skulle undersøges.
Hvem kan tro at når man går til lægen -
så bliver man skudt i hovedet?
Kynisme af aldrig før set slags. Kynisme!
Samuel Willenberg er en af færre end 70 overlevende fra Treblinka.
Over 99% af dem, der kom her blev myrdet.
De allerfleste inden for tre timer efter ankomst.
På det her lille område, som jeg står på nu -200x300 meter-
ligger cirka 875000 lig begravet.
De blev begravet her i enorme grave, -
som blev gravet med gravemaskine.
Her smed de ligene af dem, som var blevet gasset.
Det er svært at tro at en sådan forbrydelse -
kunne udføres på et så lille område.
Det går over al forstand.
Forbrydelsens omfang et ikke til at begribe.
Nazisterne dræbte ikke bare, de stjal også.
Man sorterede ofrenes værdigenstande -
- og sendte byttet tilbage til Tyskland.
I '43, da nazisterne havde fuldført deres morderiske job, forsøgte de -
- at fjerne alle spor af lejren, men ikke fordi at de skammede sig.
Samme år, 1943, talte Himmler til sine SS-kolleger -
- om udryddelsen af jøderne.
"Vi ved hvad det indebærer at stable 100 eller 500-"
"- eller 1000 lig ovenpå hinanden."
"At have gjort det, og på nær i nogle tilfælde af menneskelig svaghed, -"
"- at være forblevet anstændige, er det, der har gjort os stærke."
"Det er et af de mest ærefulde kapitler i vores historie, -"
"- og det bliver måske aldrig nedskrevet."
Nazi-forbrydelsen ville komme frem i lyset, for de var ved at tabe krigen.
Østpå så nazisterne den fjende de frygtede mest af alle - Russerne.
De gjorde det umulige, og vandt.
Danske tekster: Johnny Pedersen www.cueballweb.com