NAZISTERNE
En advarsel fra historien
Nazisterne var besatte af
symboler på orden.
Deres museum viste udstillinger
som denne, hvor en perfekt krop -
- var orden i en helhed.
Gennem parader
ville de vise hvordan individet-
- blot var en del af det velordnede
nationale fællesskab.
Men i Tyskland skabte nazisterne
kun en illusion af orden.
Führeren inspicerer
personligt sine tropper.
Det er propaganda.
Tysk diplomat
Alle siger: "Det der er orden.
Alle står opstillet."
Man skal se bag kulisserne.
Der er ingen orden.
KAOS OG SAMTYKKE
Naziststyret i Tyskland
Den 30. januar 1933 blev
Adolf Hitler rigskansler i Tyskland.
De, der jublede højst over det
var nazisternes stormtropper -
- som blev ledet af Hitlers
gamle partikammerat Ernst Röhm.
I denne stund lover de 8000 krigere,
som er samlet her -
at forblive loyale mod deres Führer!
For vor Führer!
Sieg Heil!
I 1933 troede man at det var
starten på en fantastisk tysk periode.
Der var en enorm entusiasme hos
folket, på nær hos socialisterne -
som forfølges, tvinges til at emigrere
eller sendes i koncentrationslejr.
Man kendte til koncentrationslejren,
men man sagde:
"Kommunisterne havde gjort
det samme."
De første som fængsledes i denne
revolution var politiske modstandere:
Kommunister og socialister
sattes i nye koncentrationslejre.
Hermann Göring pralede med at
masser af folk blev sendt dertil -
- og alt skete under kaotisk terror,
som en stormtropssoldat tilstod.
"Alle arresterer alle andre."
"Alle truer alle andre
med arrestation."
"Alle truer alle andre med Dachau."
"Alle føler i dag et ansvar for noget
de aldrig har forstået."
Blandt de første til at lide var Josef
Felder, socialdemokratisk politiker.
Han blev sendt til den nyåbnede
koncentrationslejr ved München...
... Dachau.
Socialdemokratisk deputeret
1932-1933
Jeg blev lagt i lænker.
Vagten kom med en tallerken pølse
og brød.
Han sagde til mig:
"Det her ville være et fint sidste måltid
men du er ikke engang det værd."
"Vi ved meget om dig...
Vi ved alt om dig", og så videre.
"Vi skal nok tage os af dig."
Så lukkede han lugen og var væk.
Jeg havde intet at spise.
Så kom han tilbage med et reb for at
vise hvordan jeg kunne hænge mig.
Jeg sagde: "Jeg har familie. Jeg vil
ikke gøre det. I må gøre det."
Josef Felder blev løsladt fra Dachau
efter 18 måneder.
De fleste, der blev fængslet der i '33
blev løsladt efter mindre end et år.
Regimet var brutalt. Mishandling
og psykisk tortur var almindelig-
- men nazisternes udryddelseslejr
havde endnu ikke set dagens lys.
Lejrene var et pressionsmiddel, ikke
til udryddelse endnu.
I '33 mente mange at lejrene var en
acceptabel del af nazirevolutionen.
Den franske revolution kommer
nærmest.
At være fransk adelsmand i Bastillen
var ikke heller særligt rart.
Folk så det som en revolution, også
hvis den var forbavsende fredelig.
Alle sagde om koncentrationslejren:
"Englænderne brugte dem
i Sydafrika mod Boerne."
Folk kunne ikke forudse fremtiden.
Det var umuligt for nogen 1933 -
at se hvad, der ville ske i 1945.
Det var kun tolv år, men det var
for svært at se tolv år frem i tiden.
Men efter tolv uger med Hitler
som kansler kunne tyskerne se -
- hvad jødernes status ville blive
i den nye naziststat.
Den 1. april 1933 indførte partiet en
boykot af alle jødiske firmaer.
Nazisterne havde gjortjøderne til
syndebukke for krigsnederlaget-
- og meget andet.
I nazistregiments første
måneder ramtes jøder også af -
- stormtroppernes lunefulde
og voldsomme angreb.
Tilhører en jødisk familie
Nürnberg
I 1933 kom stormtropper
og tog min far med -
og mange andre jøder i Nürnberg.
De førtes til et stadion hvor de
skulle klippe græs med tænderne -
ved at spise det.
Jeg fik det at vide senere.
Min far talte aldrig om det.
Det var for at ydmyge dem og
vise dem at de var de allerlaveste.
Det var kun en gestus for dem.
Stormtropperne begik også>
andre voldsomme handlinger.
I 1933
organiserede de offentlige bål -
- hvor de brændte "upassende
bøger" især dem af jødiske forfattere.
Röhm ville integrere sine
stormtropper i den regulære hær.
Hæren blev forfærdet.
Man kunne ikke lide stormtropperne på
grund af deres opførsel og udseende.
Til sidst var stormtropperne
afskyet af de fleste soldater.
Tysk hærofficer
1926-1945
Det blev tydeligere,
og ikke kun for hæren, -
at Röhm,
den øverste leder af stormtropperne, -
ville overtage de væbnede styrker.
Han forsøgte at blive forsvarsminister
og han ville skabe sin egen hær.
Hitler var positiv overfor Röhms og
stormtroppernes revolutionsånd, -
- men i sommeren 1934 forstod han
at deres magt skulle tøjles -
- og ikke bare
for at imødekomme hæren.
Röhm havde skaffet sig en
farligere fjende end hærledelsen.
Heinrich Himmler, som stod
under Röhm i nazisthierarkiet, -
- planlagde hans undergang.
Han fandt på at Röhm planlagde
et kup, og Hitler troede på ham.
Den 30. juni 1934, da Röhm var på>
ferie i Bayern, blev han pågrebet-
- og førtes til et fængsel.
To dage senere blev han henrettet.
Hæren var glad for Röhms død og
stormtroppernes mindskede magt.
For at vise taknemlighed svor man
en personlig trohedsed til Hitler -
- som nu, da Hindenburg var død,
ikke bare var Tysklands rigskansler -
- men også landets statsoverhoved.
Jeg sværger, ved Gud...
... denne hellige ed...
... til Führeren...
... over det tyske rige
og det tyske folk...
... Adolf Hitler...
En læste op og vi skulle løfte armen
og sige at det var vores ed.
Hvor alvorligt
tog du og dine kolleger eden?
Meget alvorligt.
Som en soldat...
Den følger hele mit liv,
helt til det sidste.
En ed er en ed.
Jeg kan ikke bryde eden med
mindre at jeg begår selvmord.
Men en soldats ed
tages meget alvorligt.
Med Röhms død havde Hitler
tilsyneladende genoprettet roen.
Gaderevolutionen var aftaget,
og med et sikkert greb om magten -
- rejste Hitler hertil for at slappe af,
i Sydbayerns bjergområde.
1938 blev et tehus bygget
på toppen af Obersalzberg-
- så Hitler og hans venner
kunne nyde udsigten.
Hitlers eget hus lå længere nede,
og snart voksede der -
- et bygningskompleks frem om det.
Det her var gæstehuset.
Men nu er der kun ruiner tilbage
af Berghof - Hitlers eget hus.
Bygningen blev revet ned så den
ikke skulle blive en mindeplads.
Både her og i Berlin
kredsede hele regiment om ham.
Hans personlighed afgjorde
hvordan Tyskland blev styret.
Han var ikke en arbejdsnarkoman.
Hitler var magelig, hvilket de,
der arbejdede nær ham bemærkede.
"Hitler dukkede op inden frokost,
gennemlæste forberedte artikler-"
"- og spiste derefter frokost."
"Når Hitler var på Obersalzberg
var det endnu værre."
"Der forlod han først værelset kl. 14
for at spise frokost."
"De fleste eftermiddage gik han
ture, og efter middagen-"
"- var der filmforvisning."
"I sine tolv år ved magten
skabte Hitler-"
"- den største regeringsforvirring i
i nogen civiliseret stats historie."
"Han tog af og til vigtige
beslutninger uden at bede om at se-
- den relevante informationen."
"Han mente at mange sager løste sig
selv om man ikke anstrengte sig."
Et helt andet billede af Hitler blev
vist her, på arenaen, -
- der blev bygget i Nürnberg
til partiets årlige massemøde.
Det folket så i Nürnberg
var en selvsikker og stærk leder, -
- som lovede et nyt,
dynamisk og mægtigt Tyskland.
Vi vil blive et forenet folk!
Og I, mine unge, skal blive det folk.
I kan ikke gøre andet
end at slutte jer til os.
I dag marcherer vores bevægelse
sejrrigt gennem Tyskland -
og jeg ved at I vil
slutte jer til vores skare.
Vi ved at foran ligger Tyskland,
foran os marcherer Tyskland -
og bag os kommer Tyskland!
Han skulle ses som den almægtige
og alvidende leder, -
som herskede over
et totalt ordenssystem.
Men kontrasten mellem fremtoningen
og virkeligheden var stor -
for der var ingen
organiseret ledelsesstruktur -
men den var meget uorganiseret
og kaotisk.
Det er et bemærkelsesværdigt system,
hvis man kan kalde det et system -
hvor der ikke er en samlet regering,
og hvor statschefen -
faktisk ikke
bruger al sin tid på at regere.
Hitler og nazisterne skabte en
unik og ejendommelig regeringsform.
Hitler var omgivet af folk, som
vidste at deres fremtid afhang af -
- at de behagede Führeren.
De stræbede altid efter at være nær
ham og følge med på hans rejser.
Hitler må have været uinteresseret i
et detaljeret handlingsprogram-
- men han havde visioner for
Tyskland.
Når hans uendelige monologer kom,
var ambitiøse nazister gode lyttere.
Bagefter udtænkte de hvordan hans
visioner kunne virkeliggøres.
De skabte handlingsplanen og sagde
at de handlede efter Führerens vilje.
Tysk diplomat
De plejede at nævne meninger,
som kom fra Führeren...
... men det var meget tvivlsomt
om Hitler virkelig havde sagt det.
De overhørte noget, som Hitler
sagde i en konversation -
og siden hævdede de at,
"dette er Führerens vilje".
Hitler sagde lige ud at han ikke
havde et detaljeret program.
Og når de spørger,
"hvad er dit detaljerede program"-
så kan jeg bare svare:
Efter en regering med jeres økonomi, -
med jeres administration
og med jeres forfald, -
så må det tyske folk
genopbygges oppefra og ned.
Vi vil ikke lyve eller bedrage!
Derfor nægter jeg at
stille mig op foran dette folk -
og afgive billige løfter.
Men Hitler var åben om hvad han
ville have ud af landets økonomi:
Frem for alt våben til en ny hær.
Genoprustning
blev hans økonomiske prioritet.
Nazisterne øgede hærens budget så>
meget i det første år ved magten-
- at hæren ikke engang
kunne bruge det hele.
Nazisterne lovede også at afskaffe
arbejdsløsheden, og det gjorde de.
Frem for alt via arbejdsskabende
projekter som Autobahnprogrammet.
Men at bygge våben og veje
var kun en kortsigtet løsning-
- på Tysklands økonomiske problem.
At bygge veje resulterede ikke
i en eneste pakke kaffe -
eller et eneste brød
til salg i butikkerne.
Økonom og bankier
siden 1931
Det blev finansieret et
på inflationsdrivende grundlag.
Først så menigmand det ikke -
for det er for svært at forstå
disse monetære koblinger-
for folk på gaden.
Det ville tage tid før
inflationstrykket kunne mærkes, -
- så for tiden så alt lyst ud.
Især da Hitler i 1936
beordrede tyske tropper ind i-
- det demilitariserede Rheinland
uden større internationale protester.
Det sås som yderligere et tegn på>
at landet genvandt selvværdet.
Det var definitivt positivt.
Hvorfor fulgte masserne ellers
denne mand?
Hvorfor? Der må have været årsager
til det.
Det var således
at mange ting gik bedre.
Indbygger i München
Alting blev lidt bedre.
Især når det gjaldt den private
husholdning blev det bedre.
Det var en bedre tid.
En bedre og mere sikker tid end i dag.
At sige det indebærer at løbe en
risiko, men jeg siger det i al fald.
Nazisterne arrangerede festspil,
som f.eks. Amazonernes nat-
- der blev holdt i München i
30'erne.
I disse festspil måtte kun de som
nazisterne så som racerene deltage.
Jeg var Madame de Pompadour,
med dyb nedringning og en krinoline.
Jeg følte mig smuk.
Der var en vis arrogance.
Tyskerne så sig som specielle.
Det tyske folk skulle være en
ren race og være bedre end andre.
Pigerne var der som Gud
skabte dem, som i kirker f.eks.
I det Sixtinske Kapel
er alle også nøgne.
Men det virkelige formål
var at skabe en fest for øjnene -
for at oplyse
og glæde dem, som kom der.
Jeg så ikke
meget af fyrværkerierne.
Jeg var så begejstret at jeg knap
kunne kontrollere min hest.
Men hvis man ikke passede ind i
nazi-skabelonen var livet et andet.
Her i München, i samme by
som Amazonernes nat afholdtes -
- rev nazisterne en af Tysklands
største synagoger ned.
De sagde at de skulle bruge pladsen
til en parkeringsplads.
Jøderne blev systematisk
udelukket fra samfundet.
Nürnberg-lovene forbød ægteskab
mellem jøder og ikke-jøder-
- og fastslog at jøder
ikke var tyske statsborgere.
Generede det dig ikke at arbejde
i et system, der tillod atjøder -
- blev drevet væk fra deres stilling,
penge og ejendom?
Det var jo meget uretfærdigt.
Hvad følte du ved det?
Den almindelige mening var at jøderne
var gået for vidt i Tyskland.
Ud af 4800 jurister i Berlin
så var de 3600 jøder.
Udover Furtwängler så var der ingen
teaterdirektører, som ikke var jøder.
En dag blev det bare for meget.
Så den almindelige mening
om at jøderne skulle drives tilbage -
mødte ingen modstand.
Den antisemitiske propaganda
overdrev antallet af jøder-
- indenfor retsvæsnet eller teateret.
Nazisterne sagde ikke hvorfor jøder
ofte dominerede visse brancher.
Jøderne var udelukket
fra andre karrierer i hundreder af år.
Tusinder af jøder emigrerede
fra Tyskland i 1930'erne-
- eftersom de forstod at de aldrig
ville være trygge i Tyskland -
- så længe nazisterne regerede.
De, der blev risikerede at blive
undersøgt af det voksende Gestapo.
Her i byen Würzburg er der ledetråde
til hvordan Gestapo opererede.
Næsten alle arkiver blev brændt da
de allierede gik ind i Tyskland -
- men i Würzburg forhindrede
de amerikanske soldater det.
Først for nylig er arkiverne
blevet studeret-
- og et overraskende billede af hvor-
dan Gestapo fungerede er tonet frem.
Der var ikke Gestapomænd
på hvert gadehjørne -
- men kun 28 hemmelige betjente
i hele Würzburg-regionen.
Jeg tror ikke at Gestapo kunne
have fungeret uden samarbejde -
fra den tyske befolkning.
Det jeg mener er at
det havde været strukturelt umuligt.
De var helt enkelt
ikke tilstrækkeligt mange.
80-90% af de forbrydelser,
som rapporteredes til Gestapo -
kom fra almindelige borgere.
Gestapos hovedopgave
var at undersøge anmeldelserne.
Det har tilsyneladende været
deres hovedopgave.
Borgerne i en by som Würzburg
behøvede snarere at frygte-
- hvad naboerne sagde til Gestapo.
Alle tyskere risikerede at blive
anmeldt.
En kvinde, der boede i det her hus
i udkanten af Würzburg i 1938 -
- blev bemærket af Gestapo
da hun blev angivet af en slægtning.
Hun hed Ilse Sonia Totzke-
- og hendes Gestapo-akter
findes i Würzburg-arkivet.
Efter års chikanerier
blev hun sendt til -
- koncentrationslejren Ravensbrück
hvor hun døde.
Hendes forbrydelse var
at hun ikke passede ind.
Hun undgik naboerne
og havde jødiske venner.
Hun blev sat under overvågning.
Ikke af Gestapo, men Gestapo beder
naboerne om at holde øje med hende.
En efter en træder naboerne frem,
af en eller anden grund -
med information
som peger på en eneste ting.
Hun er måske for original
for sit eget bedste.
Med typisk småby-mentalitet
holder folk øje med hende -
og det understøttes
af yderligere anmeldelser.
Anmeldelserne
indeholder mest sladder-
- om mistænkelig opførsel
og at hun har suspekte venner-
- og ikke mange virkelige beviser.
En anmeldelse
antyder at hun kan være lesbisk:
"Frøken Totzke
virker til at være unormal."
Det er kun underskrevet
med "Heil Hitler" i rød tekst.
En anden anmeldelse kommer fra
en 20-årig nabo, Resi Kraus.
"Siden marts 1938 har
Ilse Sonia Totzke boet nabo til os."
"Hun har sjældent besøg."
"Nu og da kommer der en kvinde på>
cirka 36 år, og hun ser jødisk ud."
"Hun har altid været positiv til..."
"Frøken Totzke svarer aldrig
på hilsenen 'Heil Hitler'."
"Frøken Totzke opfører
sig mistænkeligt."
Nabo til Ilse Totzke
"... jeg lagde mærke til det
da hun har jødisk udseende."
Det der er nonsens.
- Så intet af det her er sandt?
- Jeg læser til slutningen.
- Gør det.
"Frk. Totzke opfører sig mistænkeligt
og jeg frygter at hun gør noget, -"
"- som kan være skadeligt
for det Tyske rige."
"Derfor giver jeg denne information
til det hemmelig politi."
- Underskrevet, "Resi Kraus".
- Ja, det er mit navn.
- Og er det din signatur?
- Ja.
Jeg forstår ikke det her.
Jeg kan ikke sige noget.
- Så hvordan forklarer du det her?
- Jeg forstår ikke.
Gestapo forhørte mange dengang.
Jeg husker det ikke.
- Nej?
Adressen stemmer,
min signatur stemmer-
men jeg forstår ikke
hvor det kommer fra.
Det her stiller mig i et dårligt lys.
- Det er et mærkværdigt dokument.
Jeg talte med en ven, som sagde:
"Herregud, tager de op det igen
efter 50 år?"
Det var jer, der startede det.
Jeg ved ikke
om du har hørt det før.
Jeg har ikke dræbt nogen.
Jeg gik ikke engang med
i pigernes Hitler Jugend.
Far ville ikke have at jeg skulle rejse
til byen to gange om ugen i mørket.
Jeg fortalte hvor striks
min opvækst var.
Nu begynder det at regne.
Vi har troet at befolkningen
var manipuleret ovenfra.
Det vi begynder at se, ved at se på
socialhistorien i disse Gestapo-akter -
er at systemet faktisk manipuleres
nedefra af mange mennesker-
af mange forskellige grunde
- nogle selviske, andre idealistiske.
Men det, der viser sig er et helt andet
billede af hvordan systemet fungerede.
Almindelige tyskere kunne påvirke
Gestapo gennem anmeldelser -
- men intet større program kunne
startes uden Hitlers velsignelse.
Så nazisteliten søgte altid efter nye
måder at behage Führeren på.
En måde var at spille på hans
antisemitisme, og Joseph Goebbels -
- propagandaminister og
jødehader, forsøgte præcis det.
Goebbels pralede med at nazisterne
havde fået fjernet jøderne -
- fra det tyske kulturliv.
Vi har tysk teater, tyske film -
tysk presse, tysk litteratur,
tysk kunst og tysk radio.
Før måtte vi ofte høre indvendingen -
at det ikke var muligt at fjerne
jøderne fra kunst og kulturliv -
for at de var for mange og fordi at
vi ikke ville kunne erstatte dem.
Det er modbevist med eftertryk.
I efteråret '38 så Goebbels chancen
for at behage Hitler endnu mere-
- da han hørte at den tyske
diplomat Ernst von Rath-
- var blevet myrdet i Paris af den
unge jøde Herschel Grynszpan, -
- der var vred over nazisternes
behandling hans familie.
Nazisteliten var i München
på årsdagen af ølkælderkuppet.
Goebbels ville slippe
stormtropperne løs for at hævne sig-
- på Tysklands uskyldige jøder.
Hitler samtykkede, og krystalnatten
begyndte - det knuste glas' nat.
Tidligt om morgenen
slog de yderdøren ind -
og begyndte at smadre stedet.
Der kom to grupper stormtropper.
En gruppe slog bare ting i stykker
og forsvandt så -
og så kom den anden gruppe.
Der boede tre ældre damer
i stuelejligheden.
En af dem blev slæbt ud
og mishandlet -
bare fordi at hun kom i vejen.
Jeg måtte tage imod slag,
og til sidst endte jeg i kælderen -
hvor køkkenet var,
og der blev jeg slået.
Da jeg kom op igen
fandt jeg min far døende... død.
Jeg forsøgte med kunstigt åndedræt
så godt jeg kunne -
men jeg var nok ikke så god til det,
og det var nok for sent alligevel.
Jeg var i choktilstand.
Jeg kunne ikke forstå det.
Jeg kendte dem ikke og de kendte ikke
mig. Vi havde intet udestående.
De var bare kommet for at gøre
det de troede at de skulle gøre.
Over 800 jøder mistede livet
som en følge af krystalnatten -
- og 1000 synagoger blev ødelagt.
Det var et chok.
Det var et stort chok,
og fra den tid -
tænkte man faktisk mere på det.
I begyndelsen
flød man bare med strømmen.
Man førtes med af en bølge af håb,
for vi havde det bedre.
Der herskede orden i landet
og vi følte os trygge.
Men så begyndte man virkelig at
tænke, i det mindste jeg personligt.
Jeg var jo også lidt ældre.
Men jeg må sige
at det var et stort chok.
Men du blev ikke regimemodstander?
- Nej, det... Nej.
Det havde man kunnet blive, men...
Når masserne råbte "heil!",
hvad kunne man så gøre?
Man lod sig rive med.
Hvordan reagerede ikke-jøderne -
- når de hørte at du var blevet
mishandlet og din far dræbt?
Var der nogen, der kom og sagde
hvad de følte?
Nej, folk som gik forbi næste morgen,
helt almindelige tyskere -
begyndte at kaste sten på vinduet.
- Så ingen gav udtryk for sympati?
- Nej.
I kølvandet på krystalnatten
virkede Hitlers popularitet intakt.
Eftersom Hitler aldrig talte om det
offentligt, kunne de det ville-
- tro at det var de temperamentsfulde
stormtropper, der bar ansvaret.
Kærlighedsaffæren mellem Hitler
og hans tilhængere fortsatte.
Må Gud være med vor Führer
Må Gud velsigne hans hånd
Gud, bevare vort Tyskland
vort elskede fædreland
I 1938 byggedes der en ny
kancellibygning-
- som et symbol
på nazismens magt og orden.
Men indenfor dets mure brugte
Hitler metoder, som førte til kaos.
Rigskanslerbygningen var et mylder
af politisk magtkamp og bagtalelse.
Rivaler med vage jobbeskrivelser
sloges om Hitlers gunst.
Hitlers arbejdsliv var organiseret af
fem departementer, ikke kun et.
Rigskanceliet
under Hans Heinrich Lammers.
Hitlers personlige adjudants kancelli
under Wilhelm Brückner.
Præsidentkancelliet
under Otto Meissner.
På anden etage lå Führerens
kancelli under Philipp Bouhler-
- og kancelliet for Führerens sted-
fortræder under Martin Bormann.
Kancellietlå tværs over gaden, men
Bormann var oftest ved Hitlers side.
Alle disse kancellier gjorde
krav på at repræsentere Hitler.
Han kunne lide at give to personer
samme eller lignende opgaver.
Tysk diplomat
Han ville nok ikke skabe kaos -
men han så nok ikke sideeffekterne:
Menneskelig misundelse,
kævl om ansvarsområderne, -
hvilket bliver resultatet hvis man
giver to personer upræcise opgaver.
Der skulle opstå konflikt mellem dem.
Det skete næsten automatisk.
En af de mere hadske magtkampe
gjaldt afgang til de utallige breve, -
- som hver uge
ankom til "Mein Führer"-
- og som bad om Hitlers gunst
eller velsignelse.
Trivielle breve f.eks. om kirkeklokker
måtte navngives efter Hitler-
- og alvorlige breve fra jøder, der
skrev at de var særtilfælde, -
- som burde undtages fra
nazisternes diskriminerende love.
Posten gav adgang til Hitler og en
chance for at forme nazipolitikken.
Philipp Bouhler, en ærgerrig nazist-
- udnyttede kontrollen
over posten til egen vinding.
Sidst i 1938 eller først i 1939
fik et brev som Bouhlers kancelli-
- viste for Hitler,
en ødelæggende effekt.
Faderen til et udviklingshæmmet
barn bad Führeren om tilladelse-
- til at lade barnet dræbe,
og Hitler samtykkede.
Der var beordret sterilisering af
handikappede. Nu blev brevet-
- katalysatoren for mord på dem.
Bouhler skulle skabe en hemmelig
politik for at udvælge og dræbe -
- handikappede børn
få dage efter deres fødsel.
Den her blanket skulle udfyldes
når et handikappet barn blev født.
Tre læger læste blanketten, og hvis
de mente at barnet burde dræbes -
- markerede de den med et kors.
Efter nogle måneder kunne ældre
handikappede børn også dræbes.
Gerda Bernhardts bror Manfred
var et af godt 5000 børn, -
- som skulle lide
under den her nazistpolitik.
Manfred var mentalt handikappet.
Min bror var en herlig dreng.
Men han var som et lille barn.
Han så godt ud, men han
kunne kun sige mor og far.
Han lærte at gå meget sent.
Han kunne lide at holde sig
beskæftiget.
Hvis min mor bad ham om
at hente kul fra kælderen -
så ville han gøre det
om og om igen.
Han hentede kul
og ville fortsætte med at gøre det.
Min far ville anbringe ham
på et børnehospital -
og Aplerbeck kom på tale
da de havde en stor gård der -
hvilket kunne holde drengen
beskæftiget.
Men Aplerbeck var en af nazisternes
afdelinger for specielle børn.
To år efter at politikkens indførelse
havde læger på hjem som dette-
- udfyldt Bouhlers blanket.
Som et typisk eksempel på hvordan
et program kunne få eget liv-
- begyndte personalet selv at
udvælge de børn de ville dræbe.
Lokalhistoriker
Børnene fik dødelige overdoser
af phenobarbital eller morfin.
Det var hvad, der skete med de børn,
som blev udvalgt til at blive myrdet.
Det var hemmeligt.
Selvfølgelig skrev man ikke i
"Vi har dræbt dette barn."
Man skrev at barnet var død af ikke
iøjnefaldende sygdomme -
af generel svaghed eller mæslinger.
De førte drengen til et venteværelse.
Der var en sygepasser der.
Drengen stod i vinduet, og jeg vinkede
og vinkede, og han vinkede tilbage.
Det var sidste gang jeg så ham.
Ifølge den officielle dødsattest på>
Aplerbeck døde Manfred Bernhard -
- af mæslinger den 3. juni.
Samme uge døde
11 andre børn.
Manfred blev myrdet fordi at han ikke
passede i nazisternes perfekte stat.
Katalysatoren, der førte til hans død
var et brev til Hitler -
- som en ærgerrig nazist gjorde ham
opmærksom på.
Alle idéer i det her system,
med en leder, der talte i visioner -
- og entusiastiske behagesyge
tilhængere, kunne blive ekstreme -
- næsten øjeblikkeligt.
Det var sådan Tyskland blev styret
i 1930'erne.
Nu skulle verden rammes
af den radikale beslutningstagen -
- i denne Hitler-stat.
Danske tekster: Johnny Pedersen
www.cueballweb.com